Lumeen lihallistuminen : virtuaalitodellisuuden kokeminen, kehollisuus ja virtuaalikeho - Rissanen, E (2024)
Virtuaalitodellisuus (VR) tarjoaa uudenlaisia tapoja kokea ja ymmärtää todellisuutta, maailmaa ja itseä. Tässä tutkielmassa perehdyn VR:n kokemiseen ja kehollisuuteen empiirisesti haastattelujen avulla ja postfenomenologian teknologisen välittymisen teorian näkökulmasta. Tarkastelen kuuden VR-sovelluksen ihminen–teknologia–maailma-suhteita Vindenesin ja Wassonin VR:lle kehittämän mallin ja määrittelemien käyttäjä–ympäristö-suhteiden avulla. Tarkastelun kohteena on siis ihmisen ja virtuaalimaailman välille syntyvä suhde sekä se, miten sitä koetaan ja tulkitaan. Tavoitteena on ymmärtää, miten kehollisuus rakentaa virtuaalisubjektiutta VR:ssä. Virtuaalimaailmaa tulkitaan usein vastakkainasetteluiden, kuten subjekti–objekti tai todellinen– illuusio kautta. Myös Vindenesin ja Wassonin malli jäsentää VR:ää virtuaalisubjektin, eli käyttäjän, ja toiseuden, eli virtuaalimaailman objektiuden suhteena. Käyttäjä on ihminen ja virtuaalimaailman subjektius yhdessä, kun objektius taas määrittyy sen kautta mitä virtuaalimaailmassa ei koeta osana itseä. Elämme teknologiaa kuitenkin kehollisesti ja virtuaalikeho on lihan liukumapinta virtuaalimaailman subjektiuksiin ja objektiuksiin. Korostan siis virtuaalikehoa subjektiuksia ja objektiuksia jäsentävänä tekijänä, jonka välityksellä osa virtuaalimaailmasta tuodaan niin sanotusti iholle ja itseen, kun osa taas jää ihmisen kontrollin sekä huomion ulkopuolelle. VR:ssä virtuaalikeho on usein näkymätön, mutta ei kuitenkaan olematon. Virtuaalikehojen kirjo on mittava, minkä vuoksi olen hahmotellut viisi ulottuvuutta, joiden avulla niiden monimuotoisuutta voi tarkastella: toiminnallinen virtuaalikeho, representatiivinen virtuaalikeho, fenomenaalinen virtuaalikeho, läsnäoleva virtuaalikeho ja kerroksellinen virtuaalikeho. Se miten virtuaalikeho on toteutettu ja miten sitä koetaan voivat erota toisistaan huomattavasti, minkä vuoksi virtuaalikeho on mielenkiintoinen empiirisen tutkimuksen tarkastelukohde sekä työkalu käyttäjä–ympäristö-suhteiden jäsentelyssä. Tutkielman lopuksi esitän vielä kritiikin Vindenesin ja Wassonin mallista ja käyttäjä–ympäristö-suhteista.