Häpeään liittyvä puhe lähisuhdeväkivallan tekijöille suunnatussa ryhmäinterventiossa - Koivisto, Anna; Vaistila, Hanna (2024)
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää ja kuvailla, millaista häpeään liittyvää puhetta lähisuhdeväkivaltaa käyttäneille henkilöille suunnatun Vaihtoehto väkivallalle -ryhmäintervention osallistujat tuottavat. Aiempi tutkimus osoittaa, että häpeä ja väkivallan käyttö ovat yhteydessä toisiinsa ja lisäksi häpeällä on muun muassa avun hakemista ja vastuunottoa tapahtuneesta väkivallasta estävä vaikutus. Tutkimusta siitä, miten tekijät itse käsittelevät häpeää ilmiönä ja millaisia merkityksiä he sille antavat väkivallan kontekstissa ja osana interventioprosessia ei kuitenkaan juuri ole ja tämä tutkimus keskittyykin tarkastelemaan häpeää juuri tästä näkökulmasta. Tutkimuksen aineisto koostui 60:stä Vaihtoehto väkivallalle -ryhmän videoidusta istunnosta vuosilta 2017–2023, joista 29:stä löytyi häpeään liittyvää puhetta. Tutkimusmenetelmänä käytimme aineistolähtöistä sisällönanalyysia. Yhteensä aineistosta löytyi 66 häpeään liittyvää puheenvuoroa ja näiden sisältä 87 tarkempaa viittausta erilaisiin häpeän kokemuksiin ja rooleihin suhteessa väkivaltaan. Nämä jakautuivat kuuteen yläluokkaan: 1) väkivallan tekoihin liittyvä häpeä, 2) muuhun kuin väkivaltaan liittyvä häpeä, 3) häpeä väkivallan mahdollisena laukaisijana, 4) häpeä puhumisen esteenä, 5) muutokset häpeän kokemuksissa ja 6) häpeän yhteys muutosprosessiin. Nämä jakautuivat edelleen 18 alaluokkaan. Väkivaltaiset teot itsessään näyttäytyivät sitä käyttäneiden henkilöiden puheessa häpeällisinä, mutta tämän lisäksi häpeällä sanoitettiin olevan monia muita, aktiivisiakin vaikutuksia ja rooleja väkivallan kontekstissa. Häpeän muun muassa koettiin vaikeuttaneen avun hakemista ja laukaisseen väkivaltaista toimintaa. Toisaalta häpeän sanoitettiin lievittyneen intervention aikana ja sen käsittelyä pidettiin olennaisena osana väkivallattomuuteen tähtäävää muutosprosessia. Tulokset viittaavat siihen, että häpeällä on merkittävä rooli interventioissa ja sen käsittely osana prosessia voisi mahdollisesti jopa lisätä niiden vaikuttavuutta. Jatkossa olisi hyvä tutkia tarkemmin sitä, miten ja kenen toimesta häpeä tulee interventioissa puheeksi ja millaisia reaktioita se herättää. Tulisi myös selvittää, onko häpeäpuheella tosiasiallisesti yhteyttä interventioiden tuloksellisuuteen ja millaisia vaikutuksia esimerkiksi sukupuolella ja kulttuurilla on ilmiön suhteen.