Effects of drainage and restoration on tardigrade communities in Finnish peatlands - Meriläinen, Emma (2024)
Yli puolet Suomen suoelinympäristöistä on niillä harjoitetun metsätalouden ja turvetuotannon seurauksena luokiteltu uhanalaisiksi. Siksi soiden ennallistaminen on yksi merkittävimmistä keinoista kääntää biodiversiteettikadon kehityssuuntaa Suomessa. Jotta ennallistamisen onnistumista voidaan arvioida, on tärkeää tietää, miten eliöyhteisöt reagoivat ennallistamistoimiin. Karhukaiset ovat mikroskooppisen pieniä selkärangattomia, joita on löydetty erityisesti kosteista maaelinympäristöistä, kuten soilta. Systemaattisia tutkimuksia soiden karhukaisista ei ole kuitenkaan tehty, eikä tietoa soiden ojittamisen ja ennallistamisen vaikutuksista karhukaisyhteisöihin ole. Tässä tutkimuksessa selvitettiin, millä tavalla karhukaisyhteisöt eroavat toisistaan luonnontilaisilla, ojitetuilla ja ennallistetuilla soilla, ja miten suo-ojan etäisyys vaikuttaa karhukaisyhteisöön. Keräsimme yhteensä 270 sammalnäytettä 15:ltä koealalta (5 kutakin käsittelyä) kolmelta etäisyydeltä suhteessa suo-ojaan (0 m, 5 m ja 10 m). Karhukaisten määrä näytteistä laskettiin, ja maksimissaan 50 karhukaista jokaisesta näytteestä tunnistettiin sukutasolle. Tutkimuksessa saatujen tulosten perusteella ei löydetty tilastollisesti merkitsevää eroa karhukaisten määrässä eri käsittelyiltä. Ojitetuilla soilla karhukaisten määrä kuitenkin merkittävästi kasvoi, mitä kauempaa ojasta näytteet oli otettu. Luonnontilaisilla ja ennallistetuilla soilla trendi karhukaisten määrässä oli päinvastainen. Yhteisörakenteen suhteen emme havainneet suuria eroja eri käsittelyillä, emmekä suhteessa etäisyyteen ojasta. Joitakin pieniä eroavaisuuksia löysimme kuitenkin eri käsittelyiltä löytyneistä karhukaissuvuista. Näin ollen vaikuttaisi siis siltä, että pienemmän mittakaavan muutoksilla ympäristössä, kuten etäisyydellä suo-ojasta, on karhukaisten määrän kannalta enemmän merkitystä, kuin suuremmilla muutoksilla, joita erilaiset soiden käsittelyt luovat.