"Mä oon aina kunnolla" : uhmakkuus- ja käytöshäiriödiagnoosin saaneen lapsen oman käytöksen käsittely perheterapiassa ja aikuisten rooli lapsen siihen ohjaamisessa - Tolvanen, Linda; Ervaskari, Minja (2023)
Tässä pro gradu -tutkielmassa tarkastelemme uhmakkuus- ja käytöshäiriödiagnoosin saaneen lapsen tapoja käsitellä omaa käytöstään perheterapiassa. Olemme myös kiinnostuneita terapeuttien ja vanhempien tavoista ohjata lasta käsittelemään käytöstään. Havainnoimme oman käytöksen käsittelyä kattavasta näkökulmasta, joka pitää sisällään sanallisen itsereflektion lisäksi myös muita terapeuttiseen keskusteluun reagoimisen tapoja. Tutkimme terapiassa tapahtunutta vuorovaikutusta multimodaalisella keskustelunanalyysilla, joka mahdollistaa myös nonverbaalisen viestinnän monipuolisen analysoinnin. Aineistomme koostuu yhden perheen kotona toteutetuista perheterapiatapaamisista, joista tarkastelemme tässä tutkielmassa kolmessa eri tapaamisessa tapahtunutta kuutta vuorovaikutustilannetta. Kolme aineisto-otetta käsittelee lasta oman käytöksen käsittelijänä ja kaksi terapeuttien ja vanhempien tapoja ohjata lasta. Analyysin monipuolistamiseksi valitsimme tarkasteluun myös yhden otteen, jossa havainnoimme terapeutin tapaa ohjata samanaikaisesti vanhempaa ja lasta. Aineisto on kerätty Jyväskylän yliopiston Psykoterapian opetus- ja tutkimusklinikan ja Kuopion yliopistollisen sairaalan lastenpsykiatrian poliklinikan kanssa yhteistyössä toteutetun tutkimusprojektin yhteydessä. Tulokset osoittivat, että uhmakkuus- ja käytöshäiriödiagnoosin saaneen lapsen tavoissa käsitellä omaa käytöstään oli paljon vaihtelua. Lapsi osoitti oman käytöksen käsittelyä tilasta poistumalla, jäämällä tilanteeseen haastavasti käyttäytyen ja prososiaalisesti reflektoiden omaa käytöstään. Myös terapeuttien ja vanhempien tavoissa ohjata lasta oli eroja. Terapeutit ohjasivat lasta useammin kannustaen ja motivoiden, kun taas vanhempien ohjaus piti sisällään uhkauksia, kiristämistä ja negatiivista vahvistusta. Terapeutin tapa ohjata samanaikaisesti vanhempaa ja lasta keskittyi yhteistyön tärkeyden korostamiseen. Tuloksemme tarjoavat tärkeää tietoa lapsen monipuolisista tavoista osallistua ja käsitellä omaa käytöstään perheterapiassa. Aikuisten on tärkeä nähdä nämä kaikki tavat merkityksellisinä ja ottaa ne huomioon lapsen osallistamisessa. Lisäksi tuloksemme painottavat erityisesti lapsen ja vanhemman samanaikaista ohjaamista, jonka avulla terapeutit voivat tukea perheen vuorovaikutussuhteita.