The quantitative effect of emphasized impact avoidance in zoning and distance of edge influence on required biodiversity offsets - Pykäläinen, Essi (2023)
Kasvaneen maankäytön ja ihmistoiminnan myötä luonnon monimuotoisuus on vähentynyt merkittävästi viime vuosikymmeninä. Elinympäristöjen tuhoutuminen, pirstoutuminen ja laadun heikentyminen ajaa yhä useamman lajin kohti sukupuuttoa. Yhtenä ratkaisuna luontokadon pysäyttämiseen Suomessa on ehdotettu ekologisen kompensaation käyttöönottoa maankäytön yhteydessä. Ekologinen kompensaatio on lievennyshierarkian neljäs porras, jossa monimuotoisuudelle aiheutettu haitta hyvitetään täysimääräisesti samanlaisiin luontoarvoihin kohdistuen. Lievennyshierarkian mukaan ennen kompensaation käyttöönottoa haitallisia vaikutuksia luonnolle kuitenkin pyritään ensin välttämään kokonaan, jonka jälkeen jäljelle jääviä haittoja lievennetään esimerkiksi paremmilla suunnitteluratkaisuilla. Lisäksi toiminnan loputtua haitattu alue ennallistetaan, eli aiheutettu haitta korjataan, jos mahdollista. Ekologinen kompensaatio eli hyvitys jäljelle jäävistä haitoista tulee ajankohtaiseksi vasta näiden toimien osoittautuessa riittämättömiksi. Tässä työssä tutkittiin välttämisportaan ja kompensaation laskentaprosessin sisäisten päätösten vaikutusta ekologisen kompensaation edellyttämän hyvityksen määrään. Laskenta perustui suunnitteilla olevaan asuinalueeseen Kauramäessä Jyväskylässä, johon kaupunki kaavoitti kaksi suunnitelmaversiota, pyrkien tärkeiden luontoarvojen välttämiseen tehostetusti toisessa versiossa. Suorat vaikutukset laskettiin rakennusmassan ja teiden alle jäävästä pinta-alasta. Epäsuorien vaikutusten määrittämiseen asetettiin kaksi eri etäisyyttä rakennusmassasta, jotka kuvasivat riittävää (50 metriä) ja varovaista (100 metriä) lähestymistapaa luonnon kokonaisheikentymättömyyden tavoitteen saavuttamiseksi. Kompensaatiolaskennan tuloksia vertailemalla todettiin, että haitallisten vaikutusten tehostettu välttäminen suunnitteluvaiheessa vähensi kompensaation tarvetta keskimäärin 7,44 habitaattihehtaarilla metsää ja 0,23 habitaattihehtaarilla suota ollen täten tehokas keino kompensaatiotarpeen vähentämisessä. Vertailussa selvisi myös, että varovainen lähestymistapa epäsuorien vaikutusten arvioinnissa lisäsi kompensaation tarvetta keskimäärin 3,31 habitaattihehtaarilla metsää ja 0,33 habitaattihehtaarilla suota riittävään verrattuna, joka todellisen kokonaisheikentymättömyyden varmistamiseksi olisi toteutettavissa.