Benefits of dry firing and feedback in biathlon standing shooting practice - Isoaho, Juha (2023)
Johdanto: Ampumahiihdon pystyammunnan hallitseminen vaatii paljon harjoittelua, ja samanaikaiset nopeuden ja tarkkuuden vaatimukset fyysisesti kuormitettuna ovat vastakkaisia. Ampumahiihdon tutkimusartikkeleista löytyy hyvin vähän harjoitteluun liittyviä interventiotutkimuksia, joissa on tutkittu ampumaharjoitusten tai kuivaharjoittelun ja palautteen vaikutuksia ampumahiihdon ammuntaan. Kuivaharjoittelun ja palautteen vaikutuksen ymmärtämiseksi on mitattava ampujan, alustan ja kiväärin välillä vaikuttavia voimia. Tämän tutkimuksen tavoitteena oli tutkia palautemenetelmää, jolla parannetaan ampumahiihdon pystyammuntataitoja ja motivoidaan ampumahiihtäjät kuivaharjoittelemaan ammuntaa kotona. Toisena tavoitteena tutkittiin kuivaharjoittelun määrän vaikutusta pystyammuntasuoritukseen. Lopuksi, laboratoriossa ja ampumaradalla suoritettujen pystyammuntatestien vertailulla selvitettiin korreloivatko kuiva- ja kovapanosammuntatestien tulokset, koska tällaisia tietoja ei löydetty aiemmista tutkimuksista. Menetelmät: Kuusitoista kansainvälisen ja kansallisen tason ampumahiihtäjää suoritti pystyammunnan kuivaharjoittelua kahdeksan viikon ajan, kahdeksan koehenkilöä (MANTIS-ryhmä, n = 8) Mantis X10 Elite -ampumaharjoittelulaitteen (Mantis Tech, LLC, USA) kanssa ja kahdeksan koehenkilöä ilman Mantis-laitetta (CONTROL-ryhmä, n = 8). Laboratoriossa ja ampumaradalla suoritettiin 30 laukauksen testit ennen interventiota ja heti kahdeksan viikon harjoittelun jälkeen. Yhteensä analysoitiin 1920 laukausta 64:stä pystyammuntatestistä. Laboratoriossa tehtiin samalla myös tasapainoon, tähtäykseen ja liipaisun liittyviä ammuntateknisten muuttujien mittauksia. Harjoitusinterventio koostui 2-6 viikoittaisesta kuiva-ammuntaharjoituksesta, jotka suoritettiin urheilijan itse valitsemana ajankohtana. Muut harjoitukset suoritettiin normaalien harjoitusohjelmien mukaisesti. Mantis ampumaharjoittelulaite antoi MANTIS-ryhmän urheilijoille välitöntä palautetta äänen ja kuvaajien avulla, sekä pitkän aikavälin tilastoja kuiva-ammuntaharjoituksista. Kuivaharjoittelun kokonaismäärän vaikutusta tutkittiin jakamalla koehenkilöt kahteen ryhmään keskimääräisen kuivaharjoittelun määrän perusteella. Koko ryhmälle (N = 16) laskettiin kuiva- ja kovapanosammuntakokeiden väliset korrelaatiot, jotta voitiin tutkia rekyylin ja pamahduksen vaikutusta ampumasuoritukseen. Tulokset ja päätelmät: MANTIS-ryhmä paransi pystyammuntatulostaan enemmän sekä ampumarata-, että laboritoriotesteissä pienemmällä harjoittelumäärällä kuin CONTROL-ryhmä. Kehon tasapainon (painekeskipisteen sijainnin keskihajonta 0-0,6 s ennen laukausta) ampumasuuntaan nähden kohtisuorassa tapahtuva koko kehon huojunta (SDX), sekä takimmaisen (SDX_R) ja etummaisen jalan (SDX_F) huojunta pienenivät merkitsevästi MANTIS-ryhmässä (p < .05). Kuivaharjoittelukertojen suuri määrä oli yhteydessä parempiin pystyammuntatuloksiin sekä laboratoriossa että ampumaradalla, ja myös suurempaan ampumarataharjoittelun määrään. Pieni harjoitusmäärä osoitti suurempaa vaihtelua testituloksissa. Ampumaradan tulokset eivät korreloineet laboratorion ampumatulosten tai teknisten muuttujien muutosten kanssa. Ampumaradan ja laboratorion ampumatulokset korreloivat vain jälkitesteissä (p < .001), mikä osoittaa, että tulokset voivat vaihdella uudella testausmenetelmällä, ja taitojen oppiminen vakauttaa tulokset laboratoriotesteissä. Tulevissa tutkimuksissa tulisi verrata laboratorio- ja ampumaratatestien tuloksia ja teknisiä muuttujia.