Ajattelin sen olevan hyvän urheilijan merkki : kriittinen diskurssianalyysi urheilijan itsen rakentumisen problematiikasta urheilijaelämäkertojen sisältämissä särkymistarinoissa. - Manninen, Veera (2022)
Tutkimuksen tavoitteena on laajentaa aikamme urheilueettistä keskustelua. Tutkimuksessa muodostetaan teoreettinen viitekehys, jonka avulla tarkastellaan urheilijan itsen rakentumista valta-analyyttisenä ilmiönä. Analyyttinen huomio kohdistetaan urheilijan itsen rakentumisen prosessiin sekä siihen vaikuttaviin tekijöihin. Tutkimuksen kriittinen näkökulma kohdentuu itsen rakentumisen eettiseen problematisointiin. Tutkimus haastaa ja kannustaa pysähtymään sosiaalisesti konstruoituneiden merkitysrakenteiden äärelle, jotka määrittävät yksilön olemassaoloa osana huippu-urheilun verkostoitunutta todellisuutta. Tutkimusaihe on samanaikaisesti sekä ajaton että yhteiskunnallisesti ajankohtainen. Tutkimuksen teoreettisen viitekehyksen kulmakivenä on Michel Foucault’n valta-analyyttinen tuotanto, joka tarjoaa laajan käsitteistön yksilön itsen rakentumisen tarkasteluun. Teoreettinen näkökulma tekee näkyväksi, kuinka yksilön itseys rakentuu tiedon, vallan ja itsesuhteen vuorovaikutuksessa. Tutkimusaineisto koostuu kahdesta urheilijaelämäkerrasta, joissa rakentuu kuvaus urheilijan särkymisestä. Tutkimusmenetelmänä hyödynnetään kriittistä diskurssianalyysiä. Tutkimustulokset osoittavat, että urheilijoiden itseys rakentuu pitkälti valtasuhteille ja vallitseville totuuskäsityksille alisteisena. Toiseksi tuloksissa kohdistetaan huomio hyvän urheilijan diskurssiin, jossa tuotetaan ehdot ja rajat urheilijan asemalle ja toimijuudelle osana huippu-urheilun arkitodellisuutta ja vallan verkostoja. Kolmanneksi tutkimuksessa painotetaan transformaation merkitystä. Transformaationäkökulma mahdollistaa hyvää urheilijuutta määrittävien ehtojen ja rajojen kriittisen arvioimisen. Aineistoanalyysi tuottaa täten kaksi erilaista ihmiskäsitystä, jotka määrittävät urheilijoiden itsen rakentumista urheilu-uran eri vaiheissa. Urheilijan uraa ja elämänkäytäntöjä käsittelevä kerronta kuvastaa huippu-urheilussa vallitsevaa industrialistista arvopohjaa ja urheilijan asemaa tiedon ja vallan objektina. Urheilijoiden särkymisen kuvaus nostaa esille holistisen ihmiskäsityksen, jossa painotetaan yksilön autonomian ja itsesuhteen merkitystä. Tutkimuksen kriittinen tulkinta kohdistuu kahdenlaisen ihmiskäsityksen tarkasteluun. Tutkimuksessa pohditaan myös urheilueettisen keskustelun merkitystä sosiaalisen muutoksenteon näkökulmasta.