Jalan ja lantion resultanttikulmanopeuden sekä resultanttikiihtyvyyden muutokset ei-väsyttävän juoksun aikana - Heikkinen, Waltteri (2022)
Johdanto. Juokseminen on yksi maailman harrastetuimmista liikuntamuodoista. Alavartalon nivelkulmien muutoksia sekä segmenttien kiihtyvyyksiä on käsitelty kohtalaisen kattavasti aikaisemmassa kirjallisuudessa. Yksittäisten segmenttien resultanttikiihtyvyyksiä ja kulmanopeuksia ei ole kuitenkaan juurikaan tutkittu ei-väsyttävän juoksun aikana. Segmenttien resultanttikulmanopeus ei välttämättä käyttäydy juoksun aikana samalla tavalla nivelkulmadatan kanssa. Siksi se voi tarjota keinon huomata muutoksia juoksun kinematiikassa, vaikka mitattavaa väsymystä ei esiintyisi kuormituksen jälkeen. Inertiamittausyksiköt (IMU) ovat laitteita, jotka sisältävät kiihtyvyysantureita, gyroskooppeja sekä mahdollisesti myös magnetometrin. IMUjen etu perinteisempiin tutkimusmenetelmiin nähden on niiden pieni koko ja liikuteltavuus, mikä mahdollistaa datan keräämisen myös laboratorio-olosuhteiden ulkopuolella. Tämän tutkimuksen tarkoitus oli selvittää miten IMUilla mitatun jalan ja lantion resultanttikulmanopeus sekä resultanttikiihtyvyys muuttuvat ei-väsyttävän 40 minuutin juoksun aikana. Menetelmät. Tutkimukseen osallistui 10 tervettä säännöllisesti juoksua harrastavaa koehenkilöä. Koehenkilöt juoksivat sisäjuoksuradalla 40 minuuttia kestävän kuormituksen itse valitsemallaan vauhdilla. Ennen juoksukuormitusta ja sen jälkeen suoritettiin kolme esikevennyshyppyä. Esikevennyshyppyjen korkeuden muutoksia käytettiin koehenkilöiden väsymyksen tason arviointiin. Itse valitun vauhdin oli tarkoitus kuvastaa ”normaalia” harjoitusvauhtia. Tutkimuksessa analysoitiin IMUilla jalan ja lantion resultanttikulmanopeus sekä resultanttikiihtyvyys koko askelsyklistä 5 minuutin, 20 minuutin sekä 38 minuutin kohdalla kuormituksesta. Myös koehenkilöiden juoksunopeutta seurattiin mahdollisten muutosten havaitsemiseksi. Tulokset. Jalan ja lantion resultanttikulmanopeuksissa ei tapahtunut juoksun aikana merkitseviä muutoksia. Myöskään jalan resultanttikiihtyvyydessä ei avaittu muutoksia. Lantion resultanttikulmanopeus laski hieman vasemman jalan kantaiskun aikana (p = 0,0103). Esikevennyshypyn korkeus oli ennen juoksua 29,2 cm ± 4,9 cm ja juoksun jälkeen 32,5 cm ± 4,6 cm (p = 0,034). Juoksunopeudessa ei havaittu merkitseviä muutoksia. Pohdinta ja johtopäätökset. Juoksukuormituksen ei ollut tarkoitus aiheuttaa väsymystä. Tämä tavoite kuormitukselle todennäköisesti onnistui, sillä esikevennyshyppyjen korkeus kasvoi merkitsevästi laskemisen sijaan. Tämä voisi selittää myös osaltaan merkitsevien muutoksien puutosta suurimmassa osassa muuttujista. Lantion resultanttikiihtyvyydessä havaittu pieni lasku oli yllättävä tulos. Tämä voisi teoriassa johtua juoksunopeuden lievästä laskemisesta, mutta tässä tutkimuksessa ei havaittu muutoksia juoksunopeudessa kuormituksen aikana. Tulosten toispuoleisuus herättää kysymyksiä tulosten luotettavuudesta.