Kohti selkeämpää viittomista : miten viittomista muutetaan, kun keskustelukumppanina on vain vähän tai jollakin tapaa rajatusti suomalaista viittomakieltä osaava viittomakielinen henkilö? - Kontturi, Tarja (2022)
Tutkielman aiheena on selvittää viittomisessa tapahtuvia muutoksia viitottaessa suomalaista viittoma-kieltä käyttävän henkilön kanssa, jolla on jollain tapaa rajoittunut suomalaisen viittomakielen taito. Aihe on tutkimuskentällä uusi, joten siitä ei ole juurikaan aiempaa tietoa. Saavutettavuuden yleistyessä selkoviittomisen tutkimus oli tässä kohtaa tarpeen. Tässä tutkimuksessa selvitettiin vastausta seuraavaan tutkimuskysymykseen: miten viittomista muutetaan, kun keskustelukumppanina on vain vähän tai jollakin tapaa rajatusti suomalaista viittomakieltä osaava viittomakielinen henkilö? Tutkimus on toteutettu haastattelututkimuksena. Tutkimuksessa haastateltiin kolmea äidinkieleltään viittomakielistä henkilöä. Kaksi haastateltavista teki pääasiallisesti viittomakielen tulkin töitä, yksi viittomakielen opettajan töitä. Haastateltavien tulkkien asiakasryhmänä korostuivat maahanmuuttajat, opettajalla lapsioppilaat. Osalla oppilaista oli ulkomaalaistausta, käytössä ollut viittomakieli ei välttämättä ollut suomalainen viittomakieli. Osalla oppilaista oli kielellisiä tai kognitiivisia haasteita. Haastattelu oli puolistrukturoitu teemahaastattelu, jossa oli ennakkoon suunniteltuja kysymyksiä 12 kappaletta. Tämän lisäksi kysyttiin tarkentavia kysymyksiä. Tutkimuksessa viittomisessa tapahtuneita muutoksia olivat viittomien nopeudessa tapahtuvat muutokset, asiasisällössä tapahtuva lyheneminen, sormittamisen korvaaminen vaihtoehtoisella ilmaisutavalla ja kuvailevat strategiat. Affordanssia, eli ympäristön tarjoumia hyödynnettiin tuottamisessa ymmärtämisen apuna. Viittoessa käytettiin myös erilaisia eleitä ja jopa esittämistä ja näyttämistä. Sveitsin-saksan viittomakielessä on tehty tutkimusta selkoviittomista, jonka tulokset ovat vastaavanlaisia kuin tämän tutkimuksen tulokset. Muutoksissa on myös yhtäläisyyksiä selkokielen muutosten kanssa. Yhteneväisyydet selkokielen kanssa ovat lyhyet lauseet, yksi asiasisältö yhdessä lauseessa, ymmärtämisen varmistaminen, kuvien käyttö kerronnan tukena. Lisäksi käytetyn kielen rakenne ei muutu selkokielessä, tämän tutkimuksen havainnot olivat vastaavat. Tutkimuksen tulokset viittaisivat siihen, että suomalaisessa viittomakielessä on olemassa selkoviittomisen piirteitä. Aiheen tutkimusta olisi siis syytä jatkaa tarkempien havaintojen selvittämiseksi ja selkoviittomisen määritelmän muodostamiseksi.