Training load and its relationhip with measures of aerobic fitness and fatigue, and the monitoring of changes in aerobic fitness with a submaximal running test with high-level female soccer players - Pietilä, Hanna-Mari (2021)
Kestävyyssuorituskyky on tärkeää jalkapallossa, sillä maksimaalisen hapenottokyvyn (VO2max) nousun on havaittu olevan yhteydessä parantuneeseen suoritukseen otteluissa. Kestävyysharjoittelun onnistumista arvioidaan usein laboratoriotesteillä tai lajispesifeillä kenttätesteillä. Myös submaksimaalisia testejä on ehdotettu. Harjoituskuorma voi olla joukkueurheilijoilla liian suuri tai toisaalta taas riittämätön, mikä voi johtaa väsymykseen tai suorituskyvyn heikkenemiseen. Menetelmä, joka arvioi urheilijan yksilöllisiä vasteita harjoitteluun, on hyödyllinen, jotta harjoittelua voidaan valvoa ja muokata urheilijan yksilöllisten tarpeiden mukaan. Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli määrittää, onko harjoitusjakson aikainen sisäinen harjoituskuorma yhteydessä muutoksiin kestävyyssuorituskyvyssä, ja ovatko viikoittaiset muutokset harjoituskuormassa yhteydessä viikoittaisiin muutoksiin väsymyksen mittareissa naisjalkapalloilijoilla. Lisäksi tarkasteltiin onko submaksimaalisen juoksutestin avulla mahdollista arvioida pelaajien kestävyyssuorituskyvyn muutoksia. Viisitoista naisjalkapalloilijaa osallistui tutkimukseen. Tutkittavat suorittivat ottelukauden aikaisen 12 viikon mittaisen ajanjakson alussa ja lopussa maksimaalisen hapenottokyvyn testin. Testistä määritettiin VO2max ja muita kestävyyssuorituskyvyn muuttujia. Harjoituskuormitus ja -intensiteetti määritettiin kaikista kentällä suoritetuista harjoituksista ja otteluista käyttäen Edwardsin menetelmää (Edward’s TL) ja eri sykealueilla vietettyä aikaa. Lisäksi tutkittavat suorittivat harjoitusviikkojen alussa submaksimaalisen juoksutestin (SRT), josta määritettiin sykettä (HRSRT), sykkeen palautumista (HRRSRT) ja koettua rasittavuutta (RPESRT) sekä kevennyshyppytestin (CMJ) väsymyksen arvioimiseksi. Tutkittavien koettua palautumista (PRS) kysyttiin myös. Submaksimaalinen juoksutesti suoritettiin yhteensä 7 eri viikon aikana ja kevennyshyppytesti 10 eri viikon aikana. VO2max ei muuttunut tilastollisesti merkitsevästi tutkimusjakson aikana. Tilastollisesti merkitsevää korrelaatiota ei löydetty Edward’s TL:n ja VO2max:n prosentuaalisten muutosten (%VO2max) välillä. Vietetty aika 90–100 % alueella maksimisykkeestä korreloi merkitsevästi %VO2max kanssa (r = 0.74, p < 0.01). HRSRT:n prosentuaalinen muutos korreloi merkitsevästi 4 mmol/l juoksunopeuden (S4) prosentuaalisten muutosten kanssa (r = -0.69, p < 0.05). Yksilöiden välisiä korrelaatioita tarkastellessa pieni yhteys (r = 0.29, p < 0.01) havaittiin Edward’s TL:n ja HRRSRT:n viikoittaisten muutosten välillä, kun taas merkitsevää yhteyttä ei havaittu Edward’s TL:n viikoittaisten muutosten ja HRSRT:n tai CMJ:n viikoittaisten muutosten välillä. Edward’s TL:n ja PRS:n viikoittaisten muutosten välillä havaittiin yhteys (-0.41, p < 0.01). Vastaavanlaisia keskimääräisiä yksilön sisäisiä korrelaatioita havaittiin tarkasteltavissa muuttujissa. Näissä oli kuitenkin suurta yksilöllistä vaihtelua. Korkean intensiteetin harjoittelu yli 90 % maksimisykkeestä voi olla hyödyllistä jalkapalloilijoille, kun tavoitteena on kasvattaa tai ylläpitää VO2max:a. Sykkeen yksilöllinen tarkkailu on suositeltavaa, jotta jokaiselle pelaajalle voidaan varmistaa riittävästi korkean intensiteetin harjoittelua. Standardoidun 4-minuuttisen submaksimaalisen juoksutestin sykkeen hyödyntäminen voi tarjota aikaa säästävän vaihtoehdon kestävyyssuorituskyvyn muutosten seurantaan. Vaikuttaa siltä, että HR ja CMJ eivät ole herkkiä akuuteille muutoksille harjoituskuormituksessa. Lisää tutkimuksia kaivataan harjoituskuorman muutosten ja HRR:n välisen suhteen selvittämiseen. On suositeltavaa käyttää niin objektiivisia, subjektiivisia kuin ulkoisiakin harjoituskuorman mittareita, jotta saadaan mahdollisimman kokonaisvaltainen kuva jalkapalloilijan harjoittelun ja otteluiden vaatimuksista.