Ruumiillinen synkronia pariterapian hiljaisissa hetkissä - Ruhanen, Mikko (2021)
Tässä tutkimuksessa tarkasteltiin ruumiillisen synkronian ilmenemistä pariterapian hiljaisissa hetkissä kahdessa eri modaliteetissa: elektrodermaalisessa aktiivisuudessa (EDA) sekä pään ja kehon liikkeissä (MEA). Aineisto koostui Jyväskylän yliopiston Relationaalinen mieli -tutkimushankkeen kahdestatoista pariterapiaistunnosta, joista jokaiseen osallistui kaksi asiakasta ja kaksi terapeuttia sekä istunnoista paikannetuista erityisen vähän äänienergiaa sisältävistä hiljaisista hetkistä. Aineistoista analysoitiin synkronoitumisen eroja hiljaisten hetkien ja satunnaisesti valittujen ei-hiljaisten hetkien välillä, modaliteettien eroja synkronoitumisessa ja synkronoitumisen yhteyttä asiakkaan kokemaan terapeuttisen yhteistyösuhteen laatuun. Lisäksi tutkittiin edellisten yhteyttä synkronian kahteen esiintymismuotoon, yhdensuuntaiseen (in-phase) ja vastakkaissuuntaiseen (anti-phase) synkroniaan. EDA:ssa synkronian havaittiin olevan yleistä: tilastollisesti merkitsevää synkroniaa esiintyi 69 %:ssa istuntojen osallistujien välisistä dyadeista. MEA:ssa synkronia oli vähäistä, joten tarkemmissa analyyseissa keskityttiin EDA:an. Molemmissa modaliteeteissa synkronoituminen oli yhtä voimakasta hiljaisissa ja ei-hiljaisissa hetkissä. EDA:ssa yhdensuuntainen synkronia asiakkaiden välillä oli kuitenkin hiljaisissa hetkissä merkitsevästi vähäisempää kuin ei-hiljaisissa hetkissä. Terapeuttisen yhteistyösuhteen laatua kussakin istunnossa mittaavien Session Rating Scale (SRS) -arvojen ja EDA-synkronian välillä havaittiin merkitsevä yhteys: mitä voimakkaampaa vastakkaissuuntainen synkronia oli asiakkaan ja terapeuttien välillä, sitä paremmaksi asiakas yhteistyösuhteen koki. Tutkittaessa vastaavia yhteyksiä erikseen mies- ja naisasiakkailla sekä hiljaisissa ja ei-hiljaisissa hetkissä, havaittiin positiivinen merkitsevä yhteys ei-hiljaisissa hetkissä ilmenneen naisasiakkaan ja terapeuttien välisen yhdensuuntaisen synkronian ja naisasiakkaan kokeman yhteistyösuhteen laadun välillä. Yhdensuuntainen synkronia oli EDA:ssa varsinkin hiljaisissa hetkissä ja terapeuttien välisissä dyadeissa huomattavasti vastakkaissuuntaista synkroniaa yleisempää. Tämän tutkimuksen perusteella hiljaisissa hetkissä esiintyvällä ruumiillisella synkronialla ei ehkä ole sellaista roolia, joka merkittävästi poikkeaisi muina aikoina esiintyvästä synkroniasta. Tarkastelimme myös määrällisen tutkimuksen menetelmäkehitystarpeita, jotta lyhyissä ajanjaksoissa ilmenevää synkroniaa pystyttäisiin tulevaisuudessa havainnoimaan entistä paremmin.