"Olen ihminen vaikka olenkin potilas" : pitkäkestoista kipua kokevien aikuisten vuorovaikutuskokemuksia terveydenhuollossa - Grabtchak, Aleksei (2021)
Pitkäkestoinen kipu on merkittävä haaste taloudellisesta, kansanterveydellisestä ja yksilön psykososiaalisesta näkökulmasta. Potilaan ja terveydenhuollon ammattihenkilön välinen vuorovaikutus on tärkeä osa vaikuttavaa pitkäkestoisen kivun hoitoa. Kirjallisuuskatsauksen perusteella ilmiön tutkimus on Suomessa ollut rajallista. Tutkielman tarkoituksena oli ymmärtää ja kuvata pitkäkestoista kipua kokevien henkilöiden vuorovaikutuskokemuksia terveydenhuollossa. Tutkielman aineisto kerättiin viittä pitkäkestoisesta kivusta kärsivää aikuista haastattelemalla videovälitteisesti kesällä 2020. Potilasyhdistyksen kautta rekrytoitujen tutkittavien keski-ikä oli 48 vuotta, kivun keskiarvo-kesto 11 vuotta ja asuinpaikkakunnat levittäytyivät neljän sairaanhoitopiirin alueelle. Keskiarvoltaan 84 minuutin pituiset videotallenteet litteroitiin 53 sivuiseksi tekstiksi (fontti 11 ja riviväli 1). Tutkielma toteutettiin fenomenologiaan, hermeneutiikkaan ja idiografiaan perustuvan tulkinnallisen fenomenologisen analyysin (IPA) keinoin. Epäonnistuneen vuorovaikutuksen teema rakentui etenkin epäuskoon, ymmärtämättömyyteen ja vähättelyyn, vallankäyttöön, tiedolliseen suhteeseen ja lääkitykseen liittyvistä kokemuksista. Kielteiseksi koettuja kokemuksia liitettiin etenkin päivystykseen ja uusiin hoitosuhteisiin, heikentäen luottamusta terveydenhuoltojärjestelmää kohtaan. Vuorovaikutuskokemukset näyttäytyivät onnistuneina, kun ammattihenkilö koettiin esimerkiksi kuuntelevaisena, osoittavan kiinnostusta ja empatiaa, tutkivan perusteellisesti sekä selittäen ymmärrettävästi. Avoimen ja inhimillisen vuorovaikuttamisen koettiin herättävän luottamusta. Ammattihenkilöiden vuorovaikuttamisen lisäksi tutkittavat kokivat oman myönteisyyden ja toimintansa tärkeänä hoitoprosessin edistäjänä. Ristiriidat vuorovaikutuksessa koettiin hyvinvointia heikentäväksi, muistiinpanot ja kolmas henkilö vastaanotolla hyödylliseksi. Osa tutkittavista toi esiin kokemuksensa myös vastaanottokäynnin nauhoittamisesta. Tutkimus vahvisti aiempaa tutkimustietoa, tuottaen myös uudenlaista ilmiön ymmärrystä. Johtopäätöksissä esitetyt vuorovaikuttamisen suositukset ovat sovellettavissa kliiniseen työhön ja koulutukseen. Tulevaisuudessa terveysalojen ja humanististen tieteiden yhteistyötä tulisi lisätä sekä tarkastella tarkemmin esimerkiksi biomedikaalisen ja biopsykososiaalisen viitekehysten merkitystä vuorovaikutuksessa.