Omaan toimintaan kohdistuva reflektio pariterapian asiakkaiden jälkihaastatteluissa - Matikainen, Linnea; Enestam, Lotta (2021)
Tässä tutkimuksessa tarkasteltiin pariterapian videoavusteisissa jälkihaastatteluissa esiintyvää asiakkaiden omaan toimintaan kohdistuvaa reflektiota. Tutkimuksen aineisto on kerätty vuosina 2013–2015 osana Jyväskylän yliopiston Relationaalinen Mieli -tutkimushanketta. Aineisto koostui yhteensä 22 pariterapian asiakkaan 40 videoidusta ja myöhemmin litteroidusta jälkihaastattelusta. Tutkimuksessa selvitettiin, millaista oman toiminnan reflektiota pariterapiaan osallistuneiden asiakkaiden jälkihaastatteluissa annetuissa vastauksissa esiintyy sekä millä tavoin reflektiota sisältävät vastaukset jakaantuvat asiakkaiden välillä. Tarkoituksena oli löytää laadullisesti toisistaan eroavat sisältöluokat pariterapian asiakkaiden oman toiminnan reflektiolle. Lisäksi tarkastelimme asiakkaita reflektion määrän mukaisina ryhminä selvittääksemme, voidaanko saman verran reflektoineilta asiakkailta löytää yhteisiä tekijöitä. Tätä varten tarkastelimme asiakkaiden taustatekijöitä, itsearvioidun psyykkisen hyvinvoinnin tasoa sekä siinä terapiaprosessin aikana tapahtuneita muutoksia. Aineistolähtöisellä sisällönanalyysillä aineistosta erotettiin viisi reflektion luokkaa, joihin asiakkaiden antamat reflektiolausumat voitiin jaotella. Luokat nimettiin reflektion kohteen mukaisesti puheen sisältö, puheen ilmaisutapa, tunneilmaisu, kehon liikkeet sekä oma rooli vuorovaikutustilanteessa -luokiksi. Lisäksi aineistosta erottui sellaista reflektiota, jossa tehtiin havaintoja puolisoiden yhteisestä toiminnasta, joita tarkasteltiin erillisenä havaintona, me-muotoisena reflektiona. Kaikki asiakkaat reflektoivat omaa toimintaansa vähintään kerran jälkihaastatteluiden aikana, mutta reflektion määrässä oli paljon yksilöllistä vaihtelua. Monella asiakkaalla omaan toimintaan kohdistuva reflektio väheni siten, että ensimmäisessä jälkihaastattelussa useimmat asiakkaat reflektoivat omaa toimintaansa useammin kuin toisessa jälkihaastattelussa. Keskenään saman verran reflektoineiden asiakkaiden väliltä ei löydetty yhteneväisyyksiä iän, sukupuolen tai koulutustason mukaan ja kaikissa ryhmissä tapahtui muutoksia itsearvioidussa hyvinvoinnissa sekä parempaan että huonompaan. Ne asiakkaat, jotka reflektoivat eniten, arvioivat psyykkisen hyvinvointinsa keskimäärin heikommaksi kuin muut asiakkaat sekä terapian alussa että lopussa. Tämä tutkimus pyrki lisäämään ymmärrystä siitä, millaisia huomioita pariterapian asiakkaat tekevät omasta toiminnastaan katsoessaan omaa istuntoaan jälkihaastattelussa. Tutkimuksen tuloksia on mahdollista hyödyntää pohdittaessa jälkihaastattelun soveltuvuutta pariterapian yhteydessä toteutettavana interventiona.