Robottiavusteisen alaraajaharjoittelun vaikuttavuus aivohalvauskuntoutujien tasapainoon : järjestelmällinen kirjallisuuskatsaus ja meta-analyysi - Yli-Ikkelä, Riku (2021)
Aivohalvaus on maailmanlaajuisesti yksi merkittävimmistä kuoleman sekä vammautumisen syistä, ja Suomessakin aivohalvaukseen sairastuu vuosittain noin 24000 ihmistä. Robottiavusteinen kuntoutus on nopeasti etenevä tutkimusala, mutta toistaiseksi monet tutkimukset koskien alaraajarobotiikan vaikuttavuutta aivohalvauskuntoutujilla ovat keskittyneet kävelykykyyn liittyviin tulosmuuttujiin ja vähemmän tietoa on tämän kuntoutusmuodon vaikuttavuudesta aivohalvauskuntoutujien tasapainoon. Tämän järjestelmällisen kirjallisuuskatsauksen ja meta-analyysin tarkoituksena oli selvittää robottiavusteisen alaraajaharjoittelun vaikuttavuutta aivohalvauskuntoutujien tasapainoon ja määrittää saatujen tulosten näytön aste. Lisäksi tarkasteltiin mahdollisia robottiavusteiseen alaraajaharjoitteluun liittyviä haittavaikutuksia aivohalvauskuntoutujilla. Järjestelmällinen kirjallisuushaku toteutui osana Kelan rahoittamaa ja Jyväskylän yliopiston toteuttamaa ROVA-hanketta marraskuussa 2019. Kirjallisuushaut tehtiin MEDLINE (Ovid), PsycINFO, CINAHL ja ERIC - tietokantoihin ilman aika- tai kielirajoituksia. Sisäänotto- ja poissulkukriteerien perusteella katsaukseen valittiin satunnaistettuja, kontrolloituja alkuperäistutkimuksia, joissa osallistujat olivat aivohalvauskuntoutujia, interventiona robottiavusteinen alaraajakuntoutus joko ainoana harjoitusmuotona tai yhdistettynä muuhun harjoitteluun, verrokkiryhmänä jokin tavanomainen harjoittelu ja tulosmuuttujana tasapaino. Katsaukseen valittujen alkuperäistutkimusten harhan riskiä arvioitiin kahden itsenäisen tutkijan toimesta Cochrane Risk of Bias 2 -työkalun avulla. Saatujen tulosten näytön astetta arvioitiin GRADE -luokituksella. Katsaukseen hyväksyttiin lopulta 34 sisäänottokriteerit täyttävää tutkimusta, joista 25 sisällytettiin meta-analyyseihin. Katsaukseen sisällytetyissä alkuperäistutkimuksissa oli yhteensä 1036 osallistujaa, joiden keski-ikä vaihteli 44 ja 76 ikävuoden välillä. Osallistujien keskimääräinen sairastamisaika vaihteli 11 päivästä 10 vuoteen. Interventiot toteutuivat alkuperäistutkimuksissa 2–7 kertaa viikossa, 20–105 minuuttia kerrallaan, yhteensä 2–20 viikon ajan. Kontrolliryhmät sisälsivät useimmiten ohjattua yksilöterapiaa. Meta-analyysin perusteella robottiavusteinen alaraajaharjoittelu parantaa aivohalvauskuntoutujien tasapainoa tehokkaammin kuin tavanomainen harjoittelu (SMD 0,39, 95 % Luottamusväli 0,16; 0,61, p=0,0007, I2=50 %, näytön aste heikko). Robottiavusteinen alaraajaharjoittelu vaikuttaa parantavan aivohalvauskuntoutujien tasapainoa tavanomaista kuntoutusta tehokkaammin sekä akuutissa (SMD 0,63, 95 % Luottamusväli 0,19; 1,07, p=0,005, I2=70 %, näytön aste erittäin heikko) että kroonisessa (SMD 0,24, 95 % Luottamusväli 0,01; 0,47, p=0,04, I2=17 %, näytön aste heikko) vaiheessa kuntoutusta. Eri laitetyyppien perusteella tehdyn alaryhmäanalyysin perusteella ainoastaan exoskeleton-robotilla toteutettu harjoittelu edisti aivohalvauskuntoutujien tasapainoa tavanomaista harjoittelua tehokkaammin (SMD 0,29, 95 % Luottamusväli 0,06; 0,52 p=0,01, I2=35 %). Robottiavusteiseen alaraajaharjoitteluun liittyneitä haittavaikutuksia raportoitiin alkuperäistutkimuksissa harvoin ja haitat olivat lieviä, kuten ihoärsytystä ja kipua jalassa harjoittelun aikana. Aivohalvauskuntoutujilla robottiavusteinen alaraajakuntoutus saattaa edistää tasapainoa tehokkaammin kuin tavanomainen kuntoutus sekä akuutissa että kroonisessa vaiheessa kuntoutusta, mutta näytön aste on heikko, jolloin on mahdollista, että tulevilla tutkimuksilla aiheesta on vaikutusta tulokseen. Robottiavusteinen alaraajaharjoittelu vaikuttaa turvalliselta kuntoutusmuodolta aivohalvauskuntoutujilla. Lisää menetelmällisesti korkealaatuisia ja osallistujamäärältään riittävän suuria alkuperäistutkimuksia tarvitaan, jotta robottiavusteisen alaraajaharjoittelun vaikuttavuudesta aivohalvauskuntoutujien tasapainoon saadaan luotettavampaa näyttöä.