Väkivaltainterventioon osallistuneiden kokemukset parisuhdeväkivallan vähentämisessä auttaneista tekijöistä - Pullinen, Maria; Seppänen, Saara (2021)
Parisuhdeväkivallan tekijöille perustettuja ryhmämuotoisia interventioita on useita, mutta parisuhdeväkivallan vähentämiseen vaikuttavista interventioiden mekanismeista tiedetään vielä vähän. Tässä laadullisessa tutkimuksessa selvitettiin Jyväskylän malliin perustuvan ryhmämuotoisen hoito-ohjelman ryhmäläisten kokemuksia parisuhdeväkivallan vähentämisessä auttaneista tekijöistä. Lisäksi tutkimme, kenen aloitteesta keskustelut näistä kokemuksista ryhmässä alkoivat. Tutkimusaineistomme koostui Jyväskylän mallin videoiduista ryhmäistunnoista kahden vuoden ajalta. Jyväskylän malli on Jyväskylän yliopiston Psykoterapian tutkimus- ja opetusklinikan sekä Kriisikeskus Mobilen yhteistyössä perustama ryhmäinterventio lähisuhteissaan väkivaltaisille henkilöille. Analyysimenetelmänä käytimme laadullista sisällönanalyysia. Poimimme videotallenteista litteroitavaksi kohdat, joissa tutkittavat kertoivat, mitkä asiat ovat auttaneet heitä vähentämään parisuhdeväkivaltaa. Ryhmittelimme nämä kohdat viiteen luokkaan, jotka olivat (1) Vaihtoehtoiset toimintatavat, (2) Muutokset asenteissa ja ajattelutavoissa, (3) Vertaistuen saaminen ryhmässä, (4) Oman hyvinvoinnin ja jaksamisen lisääntyminen ja (5) Muu ulkopuolinen tuki. Ryhmittelyn jälkeen tarkastelimme luokittain, kenen aloitteesta keskustelut alkoivat. Tutkimuksessamme havaitsimme, että ryhmäläiset pystyivät vaihtoehtoisten toimintamallien, kuten aikalisän avulla hallitsemaan vihan tunnettaan ja käyttäytymistään. Konkreettisten keinojen lisäksi ryhmäläisiä oli auttanut omien ajatusten ja tunteiden ilmaiseminen sanallisesti. Ryhmäläiset raportoivat asenteissa ja ajattelutavoissa näkyvinä muutoksina väkivallan tunnistamisen, siitä vastuunottamisen, väkivaltaisen käyttäytymisen ennakoimisen sekä muuttuneen suhtautumisen heikkouksiin ja vastoinkäymisiin. Vertaistuki mahdollisti väkivaltaongelman työstämisen yhdessä, toisenlaisen näkökulman väkivaltaiselle käytökselle ja uusien keinojen oppimisen itsensä hillitsemiseen. Oman hyvinvoinnin lisääntymisessä ryhmäläisiä oli auttanut muun muassa psyykkisen voinnin kohentuminen. Muuhun ulkopuoliseen tukeen sisältyi erimuotoinen keskustelutuki sekä lääkehoito. Keskustelut parisuhdeväkivaltaa vähentäneistä asioista alkoivat ohjaajan tai ryhmäläisten aloitteesta, toisen ryhmäläisen kokemuksiin yhtymällä tai ryhmäläisten toisille esittämistä avoimista kysymyksistä. Tutkimuksemme osoittaa, että parisuhdeväkivallan vähentämisessä sekä intervention sisäisillä että ulkoisilla tekijöillä on merkitystä. Ryhmämuotoisena toteutetun intervention tärkeys korostui vertaistuen muodossa sekä tuloksissa esiteltyjen, merkityksellisten teemojen esiin nousemisessa keskusteluissa. Tutkimustulokset tarjoavat ryhmän ohjaajille tietoa siitä, mistä ryhmäläiset hyötyvät parisuhdeväkivallan vähentämiseksi.