Hallintakeinojen yhteydet ympäristöahdistukseen ja ympäristötekoihin ympäristötietoisilla aikuisilla - Nieminen, Veera; Palmo, Sonja (2021)
Tutkimuksemme tavoitteena on tarkastella ympäristöahdistuksen ja ympäristötekojen välistä yhteyttä sekä erilaisten hallintakeinojen vaikutusta tähän yhteyteen. Hallintakeinoina tarkastelimme sosiaalista tukea, välttelyä ja uudelleenarviointia. Tutkimuksen aineisto koostui 18–40-vuotiaista suomalaisista. Kyselyyn vastanneista suurin osa oli naisia (76,2 %), kaupungissa asuvia (82,7 %) ja opiskelijoita (47,4 %) tai työsuhteessa olevia (42,8 %). Tutkimuksen lopullinen otoskoko oli 358. Menetelminä analyyseissamme käytimme faktorianalyysia, korrelaatioanalyysia, hierarkkista regressioanalyysia sekä yksinkertaista mediaatiomallia. Ympäristötunteiden pohjalta muodostettiin faktorianalyysin avulla ympäristö-ahdistusta kuvaava summamuuttuja. Käytettyjen muuttujien välisiä yhteyksiä tarkasteltiin korrelaatiokertoimien avulla. Lisäksi tarkastelimme hallintakeinojen muuntavia vaikutuksia ympäristöahdistuksen ja ympäristötekojen väliseen yhteyteen hierarkkisen regressioanalyysin avulla sekä välittäviä vaikutuksia yksinkertaisten mediaatiomallien avulla. Tuloksemme osoittavat, että ympäristöahdistuksen kokeminen on yhteydessä korkeampaan ympäristötekojen lukumäärään. Sosiaalista tukea hallintakeinonaan käyttäneet tutkittavat tekivät muita enemmän ympäristötekoja, kun taas uudelleenarvioinnin ja välttelyn käyttäminen hallintakeinona oli yhteydessä vähäisempiin ympäristötekoihin. Uudelleenarviointia hallintakeinonaan käyttäneet kokivat vähemmän ympäristö-ahdistusta, kun taas sosiaalisen tuen saaminen oli yhteydessä korkeampaan ympäristöahdistuksen määrään. Välttelyn ja ympäristöahdistuksen välillä ei havaittu tilastollisesti merkitsevää yhteyttä. Tuloksemme uudelleenarvioinnin muuntavasta vaikutuksesta osoittaa, että uudelleenarviointi voimistaa ympäristöahdistuksen ja ympäristötekojen välistä yhteyttä. Tulos viittaa siihen, että uudelleenarviointia hallintakeinonaan käyttävät tekevät enemmän ympäristötekoja, kun heidän kokemansa ympäristöahdistuksen määrä on suuri, ja vastaavasti vähemmän ympäristötekoja heidän kokiessaan vähemmän ympäristöahdistusta. Tulos sosiaalisen tuen välittävästä vaikutuksesta puolestaan viittaa siihen, että sosiaalinen tuki välittää ympäristöahdistuksen ja ympäristötekojen välistä positiivista yhteyttä. Tulos osoittaa, että eniten ympäristötekoja tekivät ne, jotka saivat sosiaalista tukea ympäristöongelmien aiheuttamiin tunteisiin. Tuloksemme antavat viitteitä siitä, että erityisesti sosiaalisen tuen saaminen voisi sekä vähentää yksilön kokemaa ympäristöahdistusta että kannustaa yksilöä ympäristötekojen tekemiseen