Motivaatiotekijöiden yhteys naisten vapaa-ajan liikunnan intensiteettiin, kestoon ja useuteen - Laukka, Satu (2021)
Tässä pro gradu tutkielmassa tarkastellaan motivaatiotekijöiden yhteyttä naisten vapaa-ajan liikunnan intensiteettiin, kestoon ja useuteen. Lisäksi tarkastellaan motivaatiotekijöiden yhteyttä toisiinsa. Tutkielman teoreettinen tausta pohjautuu itsemääräämisteoriaan, jonka mukaan ihmisen toiminnan taustalla vaikuttavat kolme psykologista perustarvetta: autonomia, kompetenssi ja yhteenkuuluvuus. Psykologisten perustarpeiden täyttyessä oletuksena on, että motivoituminen tapahtuu omaehtoisesti, jolloin motivaatio on säätelyltään autonomista. Perustarpeiden estyminen voi puolestaan johtaa kontrolloituun motivaatioon, jolloin säätely on ulkoista. Tutkielma perustuu vuonna 2018 alkaneeseen EsmiRs – seurantatutkimuksen (Estrogen, microRNAs and the risk of metabolic dysfunction) aineistoon, joka on osa vuonna 2014 alkanutta ERMA (Estrogenic regulation of muscle apoptosis) tutkimusprojektia. Tässä tutkimuksessa seurantatutkimuksen aineistoa hyödynnettiin demografisten tekijöiden, koetun terveydentilan, liikuntamotivaation ja liikunta-aktiivisuuden osalta, joita oli selvitetty strukturoitujen, itsearvointiin perustuvien kyselylomakkeiden avulla. Liikuntamotivaatiota kartoitettiin Perceived Locus of Causality -mittarilla (PLOC). Tässä tutkimuksessa käytetyt tutkimusdatat on saatu 494 tutkittavalta, jotka olivat tutkimuksen aikana iältään 51–59-vuotiaita. Tutkimusdataa analysoitiin Pearsonin korrelaatiokertoimen sekä lineaarisen regressioanalyysin avulla. Tulosten mukaan ulkoisen säätelyn ja pakotetun säätelyn (r = 0.368, p = 0.001) sekä sisäisen motivaation ja tunnistetun säätelyn (r = 0.727, p = 0.001) välillä oli positiivinen yhteys. Sisäinen motivaatio oli negatiivisesti yhteydessä ulkoiseen säätelyyn (r = -0.183, p = 0.001). Nämä osoittavat, että liikunnan harrastaminen painostuksen tai miellyttämisen takia liittyy huonommuuden tai syyllisyyden välttelemiseen sekä että liikunnasta nauttija arvostaa liikunnasta saatuja hyötyjä, ja harrastaa liikuntaa itsensä vuoksi. Autonomiset motivaatiotekijät, eli tunnistettu säätely ja sisäinen motivaatio selittivät parhaiten liikuntasuorituksen intensiteettiä (β=0.224, p=0.001 ja β=0.176, p=0.004), kestoa (β=0.140, p= 0.021 ja β=0.292, p=0.001) ja useutta (β=0.207, p=0.001 ja β=0.303, p=0.001) ja joiden merkitsevyydet pysyivät ennallaan kontrollimuuttujien lisäämisestä huolimatta. Tulokset osoittavat, että tutkittavien naisten liikuntasuoritusten intensiteetti, useus ja kesto on hyvin tai täysin sisäistettyä ja niissä korostuu omaehtoisuus. Tulosten perusteella voidaan esittää, että liikuntainterventioiden suunnittelussa tulisi korostaa autonomian tunnetta lisääviä keinoja.