Maakuntakaavoituksen kehittäminen arvokkaiden luontoalueiden ja metsien hiilivarastojen turvaamiseksi Keski-Suomessa - Lehtikunnas, Maria (2020)
Metsäbiotalouden kasvu on keskeinen tavoite Keski-Suomessa, ja metsien hakkuiden lisääntyessä toimenpiteet luonnon monimuotoisuuden köyhtymisen estämiseksi ja ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi ovat entistä tärkeämpiä. Tässä tutkielmassa kehitettiin maakuntakaavoituksen tueksi menetelmiä, joiden avulla voitaisiin parantaa monimuotoisuuden kannalta tärkeiden alueiden ja ilmastonsäätelyssä tärkeiden metsien hiilivarastojen huomioimista alueidenkäytössä. Ensimmäiseksi tutkittiin mahdollisuutta esittää maakuntakaavan yleispiirteiseen luonteeseen sopivia luonnonsuojelun painopistealueita tiheyden arviointiin käytettävän ydinestimointimenetelmän avulla. Keski-Suomen arvokkaita luontokohteita sekä uhanalaisten ja harvinaisten lajien havaintoja sisältävistä paikkatietoaineistoista muodostettiin ydinestimoinnilla tiheyskarttoja. Suuri määrä kohteita voitiin näin esittää helposti ymmärrettävällä tavalla. Tiheyskartoissa havaittavien keskittymien sijainti vastasi suurelta osin aikaisempaa tietoa luontoarvoiltaan tärkeiden alueiden sijainnista, ja ydinestimoinnilla saatu määrällinen tieto mahdollistaa lisäksi keskittymäalueiden objektiivisen rajaamisen ja arvottamisen. On kuitenkin tärkeää huomata, että aineistojen kattavuus, valittu yleispiirteisyyden taso ja kohteille annetut painoarvot vaikuttivat tuloksiin. Luontokohteita painotettiin pääasiassa pinta-alalla, mutta jos halutaan vertailla pinta-alan kattavuuden sijaan ekologista arvoa, painoarvoissa tulisi huomioida kohteiden laatu. Maakuntakaavassa ydinestimoinnin avulla muodostetut luonnonsuojelun painopistealueet voisivat ohjausvaikutuksellaan edistää ekologisten verkostojen huomioimista yksityiskohtaisemmassa maankäytön suunnittelussa. Lisäksi tässä tutkielmassa muodostettiin kivennäismaan metsien puustoon ja maaperään varastoituneen hiilen määrän alueellista jakautumista kuvaavia karttoja. Hiilen määrä arvioitiin biomassan, kasvillisuustyyppien, lämpötilaolojen ja maaperätietojen perusteella. Hiilen ja puuston määrää vertailemalla voitiin löytää eroja hiilivarastojen ja metsätalouden kannalta arvokkaissa alueissa. Tutkielmassa käytettyjä menetelmiä voidaan käyttää apuna maakuntakaavoituksessa, kun sovitetaan yhteen biotalouden kehittämiseen, luonnonsuojelun parantamiseen ja hiilivarastojen turvaamiseen liittyviä alueidenkäyttötarpeita.