Puijo Kuopion ikonisena matkakohteena : matkailumaisema sosiaalisen järjestyksen, vallan ja maailmankuvan mallina : Puijo-kuvaston narratiivinen analyysi. - Hyvärinen, Anne (2020)
Tutkielma käsittelee Puijon kuvaamisen tapoja ja merkityksiä pääasiassa Puijon ensimmäisen tornin aikana. Tutkimuksessa kysytään, millaisia identiteetin kulttuurisia metaforia Puijon maisemakuvastosta ja Puijolla käymisen kokemuksista voidaan löytää. Mitä Puijon kuvaamisen traditio on ja miten ja millaisissa narraatioissa Puijokuvasto on tuotettu sekä millaisia kulttuurisia mallitarinoita ne kertovat? Tutkielmassani analysoitavia kuvia on yhteensä 20 kpl ja Puijon I:n tornin vieraskirjoja 7 kpl. Suurin osa kuva-aineistostani sisältyvät vuosiin 1855-1909, mutta näiden lisäksi mukana on kaksi matkailujulistetta 1930-50-luvuilta sekä Kuopion kaupungin juhlapostimerkki vuodelta 1982, jotta voin osoittaa tiettyjen aiheiden jatkuvuuden Puijon ensimmäisen tornin ajasta nykyaikaan. Kuva-aineistoni koostuu maalauksista, piirroksista, valokuvista ja postikorteista, julisteista ja yhdestä postimerkistä. Lisäksi hyödynnän Juhani Ahon (1861-1921) ja Minna Canthin (1844-1897) Puijon ensimmäisen tornin aikana kirjoittamia kaunokirjallisia kuvauksia Puijolla käymisestä, koska Puijolla oli näille kirjailijoille myös symbolinen paikka. Tutkin Puijo-kuvastoa narratiivisen analyysin avulla. Narratiivin keinona on juonellistaminen, joka tuottaa ajallista pysyvyyttä ja integroi siihen erilaisuutta, epäjatkuvuutta sekä epäyhtenäisyyttä. Ricoeurin narratiivisen identiteetin käsitteen avulla käsittelen Puijon kuvauksissa esille tulevia eroja ja niiden erojen symboleita, joita kertomuksissa heijastetaan maisemaan. Tutkielmassa sovelletaan etnologi Eerika Koskinen-Koiviston ja folkloristi Lena Marander-Eklundin käyttämää kulttuurisen mallitarinan ja pienten ja suurten kertomusten käsitteitä. Mallitarinan ja pienten ja suurten kertomusten käsitteiden kautta havainnollistan yksilön suhdetta kulttuurissa hallitseviin kulttuurisiin mallitarinoihin, suuriin kertomuksiin, joita korkealta avautuvassa Puijon matkailumaisemassa ovat uskonnollinen maailmankuva, tieteellinen maailmankuva, matkailuaate, naisten emansipaatio ja kansallinen identiteetti sekä kansallisromantiikka ja luonnonsuojeluaate. Pienet kertomukset taas ovat ihmisten kokemuksia Puijolla käymisestä ja maiseman kuvallista esittämistä kuten Puijolla käymisen kommentit tornin vieraskirjassa tai Puijosta tai Puijolta otettu valokuva tai maalaus. Myös Juhani Ahon ja Minna Canthin kaunokirjallisten teosten sekä kirjeiden Puijo-kuvaukset voidaan ymmärtää pieneksi kertomukseksi. Niiden kautta ihminen itse kontekstoi, tulkitsee kokemustaan ja tekee siitä merkityksellisen. Puijon kuvauksissa Puijon torni nähdään baabelin tornina, Puijon luonto tieteen edustajana kirkon ja kaupungin vastinparina ja Puijon kuuset ja Puijoon liittyvä aurinkosymboliikka liitetään omiin juuriin ja isänmaallisuuteen. Maisemien ihailupaikkana Puijon torni vie kirkon tornin paikan. Sortokaudella eli venäläistämispolitiikan aikana Puijon maisemat tulkitaan kansallisromantiikan ja isänmaallisuuden hengessä. Puijon luonto koetaan myös uskonnollisena kokemuksena, toisinaan taas se on paikka kirkon vallan ulottumattomissa, jossa myös naiset saattavat vapautua sosiaalisista normeista vaikkakin maineensa menettämisen uhalla. Auringonnousun ihailupaikkana se on symbolinen paikka yhteiskunnallisten muutosten aamunkoitolle.