Miesten moukarinheiton kinematiikka : koko kehon liikeanalyysi - Kilpi, Otto (2020)
Johdanto. Moukarin irrottua heittäjän kädestä, sen lentorata on ilmanvastukseen liittyviä tekijöitä lukuun ottamatta vastaava, kuin muillakin heittokappaleilla. Heittopituuteen vaikuttavat moukarin lähtönopeus, lähtökorkeus ja lähtökulma. Näistä lähtönopeudella on ylivoimaisesti suurin vaikutus lopputulokseen. Moukarinheiton biomekaanisten muuttujien yksityiskohtainen tarkastelu on lajin eteenpäinviemisen kannalta ensiarvoisen tärkeää. Tässä tutkimuksessa pyritään selvittämään koko kehon liikeanalyysin avulla heittopituuden kannalta suotuisia teknisiä malleja. Samalla tutustutaan aiempiin moukarinheittoa käsitteleviin tutkimuksiin. Tutkimusmenetelmät. Analysoidut heitot (n=7) kuvattiin kahdella Panasonic GH-5-videokameralla (180 kuvaa/s) kansainvälisessä Paavo Nurmi Games -kilpailussa Turussa kesäkuussa 2017 ja kansallisissa Kalevan Kisoissa (suomenmestaruuskilpailut) Seinäjoella heinäkuussa 2017. Viidessä suorituksessa käytettiin neljän pyörähdyksen heittotekniikkaa ja loput kaksi tehtiin kolmella ja viidellä pyörähdyksellä, kummallakin yksi heitto. Koko kehon liikeanalyysi (18 pistettä + moukarin kuula) tehtiin APAS 3D -liikeanalyysiohjelmistolla 60 kuvaa/s. Analyyseissä pyrittiin löytämään yhtäläisyyksiä ja eroavaisuuksia neljän pyörähdyksen heitoista, vertailtiin kahta lähes yhtä pitkää heittoa, kahta saman heittäjän erimittaista heittoa sekä kolmen, neljän ja viiden pyörähdyksen heittoja keskenään. Tulokset. Pisin analysoiduista heitoista oli vuoden 2017 maailmantilaston kolmanneksi pisin heitto (82,40 m). Heittopituudet korreloivat erittäin vahvasti moukarin lähtönopeuden kanssa (r=0,98; n=7; p<0,001), jonka vaakakomponentti kehittyi pääosin kahden ensimmäisen pyörähdyksen aikana ja pystykomponentti koko vauhdinoton ajan. Tukivaiheidenaikaisen nopeuden lisääntymisen kanssa vahvimmin korreloivat lantio-hartia-kulman muutos (r=-0,843; n=56; p<0,001), heittäjän massakeskipisteen korkeuden muutos (r=0,759; n=56; p<0,001), tukijalan polvikulman muutos (r=0,942; n=56; p<0,001) sekä loppuvedon pituus asteina (r=0,938; n=7; p<0,001). Pohdinta. Tämän tutkimuksen tulokset toistivat usean analysoidun muuttujan osalta aiempien tutkimusten löydöksiä. Toisaalta esiteltiin myös useita muuttujia, joille ei juuri ollut olemassa aiempia vertailuarvoja. Löydettyjen uusien korrelaatioiden pohjalta olisi tärkeää tehdä lisätutkimusta, jotta niitä voitaisiin tarkastella suuremmassa heittomäärässä. Usean muuttujan osalta vahvistui käsitys siitä, että moukarinheitonkaltaisessa äärimmäisen monimutkaisessa suorituksessa samankaltaiseen lopputulokseen voidaan päätyä hyvinkin erityyppisillä suoritustekniikoilla. Saman urheilijan erimittaisissa heitoissa erot olivat pieniä, mutta yksittäisen urheilijan kohdalla pienet erot saattavat ratkaista suorituksen onnistumisen. Pyörähdysten määrä vaikutti suoritukseen siten, että viidellä pyörähdyksellä pyörähdyskohtaiset vaihtelut eri pyörähdysten välillä olivat huomattavan pieniä, kun taas kolmen pyörähdyksen heitossa vaihtelua yksittäisten pyörähdysten välillä oli enemmän. Aineisto kerättiin kilpailusuorituksista, jolloin liikeanalyysi jouduttiin tekemään manuaalisesti, mikä rajoitti raskautensa vuoksi analysoitujen heittojen lukumäärää. Analysoitujen heittojen vähäisen määrän vuoksi on tämän tutkimuksen tulosten yleistettävyyteen suhtauduttava varauksella. Tuloksista voidaan kuitenkin tehdä oletuksia, joiden vahvistaminen vaatii suuremmalla aineistolla tehtäviä jatkotutkimuksia.