Syömishäiriötä sairastaneiden nuorten miesten kokemuksia liikunnanopetuksesta ja liikunnanopettajista - Rantanen, Juuso (2020)
Tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää syömishäiriöitä sairastaneiden nuorten miesten kokemuksia liikunnanopetuksesta ja liikunnanopettajista. Erityisesti tutkimuksessa perehdyttiin siihen, miten liikunnanopettaja vaikutti syömishäiriön puhkeamiseen ja paranemisprosessiin. Tutkimus toteutettiin laadullisesti ja menetelmänä käytettiin fenomenologista tutkimusmetodia. Aineiston kerääminen toteutettiin teemahaastatteluilla, joihin valikoitui kuusi syömishäiriön sairastanutta 27-36-vuotiasta miestä. Kolme heistä oli sairastanut laihuus- ja kaksi ahmimishäiriön ja yksi ortoreksian. Syömishäiriön puhkeamiseen liittyy useita tekijöitä kuten huono itsetunto, vääristynyt kehonkuva sekä murrosiän aiheuttamat muutokset kehossa ja mielessä. Yhteiskunta muodostaa tiedostamattomia odotuksia, jotka aiheuttavat nuorille paineita ulkonäön suhteen ja kasvattavat riskiä sairastua syömishäiriöön. Niin liikunnanopetuksen kuin liikunnanopettajankin rooli syömishäiriön puhkeamisessa ja paranemisprosessin etenemisessä nousi tässä tutkimuksessa selkeästi esiin. Liikuntatunnit aiheuttivat kolmella haastateltavista negatiivisia kokemuksia, kun taas kaksi koki liikuntatunnit positiivisina hetkinä, jotka saivat ajatukset pois syömishäiriöstä. Liikunnanopettajan koettiin edistäneen kahdella haastateltavista paranemisprosessia, kun taas yhdellä henkilöllä liikunnanopettaja saattoi olla yksi suurimmista syistä sairastumiseen. Liikuntatunneilla vuorovaikutus, autonomia ja tehtäväsuuntautunut motivaatioilmasto ovat asioita, joihin liikunnanopettajan tulisi haastateltavien mielestä paneutua. Oppilaat, joiden liikuntatunneilla edellä mainittuja tekijöitä esiintyy säännöllisesti saavat edellytykset kokea pätevyydentunteita ja myös motivaatio liikuntaa kohtaan lisääntyy. Tätä kautta vuorovaikutus, autonomia ja tehtäväsuuntautunut motivaatioilmasto ovat positiivisesti yhteydessä oppilaan hyvinvointiin. Tietoa syömishäiriöistä tulisi koulumaailmassa lisätä ja etenkin sitä, millaisia ajatuksia syömishäiriöitä sairastavat nuoret läpikäyvät sisällään. Kasvatustyössä tulisi korostaa tunne- ja vuorovaikutusosaamista, sillä se antaa opettajille parempia edellytyksiä auttaa syömishäiriöisiä lapsia ja nuoria. Ulkonäkökeskeisestä ajattelusta ja yhteiskunnan luomista kauneusihanteista tulisi päästä eroon ja auttaa lapsia kasvamaan itsensä sellaisenaan hyväksyviksi aikuisiksi. Liikunnallista elämäntapaa on tärkeä opettaa koulussa, mutta oppilaiden ajamista tietynlaisiin muotteihin tulisi kaikin keinoin välttää. Liikunnanopetuksen yhteyttä syömishäiriön puhkeamiseen ja sairastamisprosessiin tulisi myös tutkia syvemmin, etenkin sitä miten poikien ja tyttöjen kokemukset eroavat toisistaan.