Sykkeen, veren laktaattipitoisuuden ja hengitysmuuttujien toistettavuus anaerobisella kynnyksellä - Kainlauri, Viivi (2019)
Johdanto. Urheilijoiden testauksen ja valmennuksen parissa on tärkeää ymmärtää suorituskyvyn vaihtelu päivien välillä. Myös kynnyksiä määritettäessä on tärkeää huomioida eri määritysmenetelmien vahvuudet ja heikkoudet. Anaerobisella kynnyksellä pyritään arvioimaan laktaatin maksimaalista tasapainotilaa eli MLSS (maximal lactate steady state) -tasoa. MLSS-tasolla laktaatin tuotto ja poisto on tasapainossa. Tutkimuksen tarkoituksena oli vertailla sykkeen, veren laktaattipitoisuuden, hapenkulutuksen (VO2), hiilidioksidin tuoton (VCO2), RER (respiratory exchange ratio) -arvon ja ventilaation (VE) toistettavuutta anaerobisella kynnyksellä juostussa tasavauhtisessa kuormituksessa ja arvioida K-Lab-määritysmenetelmän toimivuutta anaerobisen kynnyksen määrityksessä. Menetelmät. Tutkimukseen osallistui 11 mieskestävyysliikkujaa (ikä 32,8 (KH = 6,5) v, pituus 177,5 (3,1) cm, paino 73,6 (5,8) kg ja VO2max 52,9 (4,7) ml/kg/min) ja 14 naiskestävyysliikkujaa (ikä 28,7 (7,7) v, pituus 167,8 (4,6) cm, paino 61,9 (4,3) kg ja VO2max 50,1 (6,3) ml/kg/min). He suorittivat neljä mittauskertaa juoksumatolla neljänä eri päivänä (3–5 vuorokauden välein). Ensimmäisellä mittauskerralla määritettiin VO2max-testistä anaerobinen kynnys K-Lab-ohjelman avulla ja seuraavana kolmena mittauskertana juostiin 30 minuutin tasavauhtinen kuormitus määritetyllä kynnysnopeudella. Kaikissa kuormituksissa mitattiin syke, VO2, VCO2 ja VE koko kuormituksen ajan. Veren laktaattipitoisuus mitattiin VO2max-testissä kolmen minuutin välein ja tasavauhtisissa kuormituksissa 10, 15, 20, 25 ja 30 minuutin jälkeen. Juoksumatto pysäytettiin laktaatin oton ajaksi. RPE (rate of perceived exertion) kysyttiin tasavauhtisissa kuormituksissa minuutti ennen laktaatin mittausta. Tulokset. Tutkittavien maksimaalinen nopeus VO2max-testissä oli 16,5 (1,5) km/h (miehet 17,3 (1,5) km/h ja naiset 15,9 (1,2) km/h). Tasavauhtisissa kuormituksissa laktaatin variaatiokerroin (CV) kuormitusten välillä oli 13,9 %, RPE:n 4,5 %, VE:n 4,0 %, VCO2:n 3,3 %, VO2:n 3,1 %, RER:n 2,5 % ja sykkeen 1,5 %. Keskiarvoissa ei kuormitusten välillä ollut merkitseviä eroja muuten kuin sykkeessä testin ensimmäisen minuutin kohdalla (p < 0,05), VCO2-pitoisuudessa 19 minuutin kohdalla (p < 0,05) ja RER-arvossa 15 ja 19 minuutin kohdalla (p < 0,05). Tasavauhtisissa MLSS-kuormituksissa laktaatin nousu oli 44 % tutkittavista 0–1 mmol/l, 28 % 1–2 mmol/l, 16 % yli 2 mmol/l ja 12 % tutkittavista laktaatti laski kuormituksen aikana. Anaerobisen kynnyksen laktaatti oli matalampi kuin tasavauhtisen kuormituksen keskiarvolaktaatti (p < 0,001), mutta hapenkulutus ei eronnut tilastollisesti merkitsevästi (p > 0,05). Pohdinta ja johtopäätökset. Tutkimuksen perusteella syke, VO2 ja RER olivat toistettavimmat muuttujat anaerobisen kynnyksen nopeudella tehdyissä tasavauhtisissa kuormituksissa. Veren laktaattipitoisuus oli heikoiten toistettava. Laktaatin nousun määrässä oli hajontaa niin tutkittavien välillä kuin tutkittavan kolmen kuormituksen välillä anaerobisella kynnyksellä tehdyissä tasavauhtisissa kuormituksissa. Lisää tutkimusta tarvitaan MLSS:n määrityksessä käytetyn 1 mmol/l nousun rajan kuin MLSS-tason ja K-Labin kynnyksen välisen yhteyden osalta.