Kääväkkäiden kannanvaihtelu pirstoutuneissa vanhoissa metsissä - Puumala, Ilkka (2019)
Luonnon monimuotoisuus on tärkeää ekosysteemien ja ekosysteemipalveluiden säilymiselle, mutta maankäyttö uhkaa monien lajien selviämistä. Yksi suurimmista uhista monimuotoisuudelle on elinympäristöjen pirstoutuminen. Kääväkkäät ovat tärkeitä boreaalisten metsien puuaineksen hajottajia, mutta niiden kannanvaihteluista pirstoutuneessa metsämaisemassa tiedetään vähän. Tämän tutkielman tavoitteena oli selvittää kääväkkäiden kannanvaihteluita eristyneillä kuusivaltaisilla vanhan metsän laikuilla. Tutkimuksessa tarkastelin sekä metsälaikkujen että maisematason ominaisuuksien vaikutusta kääväkkäisiin. Keräsin aineiston Kuhmosta 16 metsälaikulta, joilla oli tehty kääväkäskartoitus vuonna 1997. Tutkin kahdeksaa kuusella elävää kääväkäslajia, joista 7 oli vanhan metsän indikaattorilajeja. Viidellä tutkimuslajilla metsälaikun elävän kuusen tilavuus korreloi positiivisesti kääväkkäiden asuttamien runkojen lukumäärän kanssa. Ruostekäävällä sekä metsälaikun että sen ympäristön elävän kuusen tilavuudella oli positiivinen korrelaatio asuttujen runkojen lukumäärän kanssa metsälaikuilla. 20 vuoden aikana aarnikäävän asuttamien runkojen määrä oli vähentynyt ja ruostekäävän asuttamien runkojen määrä oli lisääntynyt. Tulosten mukaan metsälaikun tuottavuudella on positiivinen vaikutus kääväkkäiden asuttamien runkojen määrään. 20 vuoden aikana ei havaittu selkeitä viitteitä sukupuuttovelasta. Tulosten perusteella vaikuttaa siltä, että kääväkäslajit selviävät pitkiä aikoja elinvoimaisina pienilläkin metsälaikuilla, mikäli laikun tuottavuus on riittävää lahopuuresurssin muodostumiseksi.