Kangasajuruohon (Thymus serpyllum) menestymiseen yhteydessä olevat maaperä- ja kasvillisuustekijät harjujen paahderinteillä - Korhonen, Heta (2018)
Harjujen paahdeympäristöt ovat kuivia, avoimia ja valoisia elinympäristöjä, joille on ominaista peittävän kasvillisuuden vähäisyys ja paljaan kivennäismaan suuri määrä. Normaalien luontaisten häiriöiden, kuten tulipalojen, vähenemisestä johtuva umpeenkasvu on viime vuosina voimakkaasti heikentänyt paahdeympäristöjen ja niiden eliölajiston tilaa Suomessa. Yksi vaarantuneista lajeista on kangasajuruoho (Thymus serpyllum), monivuotinen paljasta kivennäismaata ja valoa vaativa varpukasvi ja yksi harjujen paahdeympäristöjen avainlajeista. Tässä tutkimuksessa selvitettiin, onko jokin maaperätekijä (pH, kosteus, orgaanisen aineen määrä, maaperäeläinten yksilömäärät) tai ympäröivä kasvillisuus yhteydessä kangasajuruohon menestymiseen harjujen paahderinteillä. Tutkimusalueina toimi yhdeksän Rokuan harjualueella sijaitsevaa paahderinnettä, joilla oli kahdeksan vuotta aiemmin hoidettu kangasajuruohoa paljastamalla kivennäismaata kasvustojen ympäriltä. Kultakin tutkimusalalta valittiin kaksi ajuruohollista näytealaa ja kaksi ajuruohotonta kontrollialaa, ja näitä vertailtiin toisiinsa tutkittavien ominaisuuksien suhteen. Ajuruohollisten alojen pohjakerroksen ja jäkälien peittävyydet olivat pienempiä kuin kontrollialojen, mikä oli odotettavissa aiemmista hoitotoimenpiteistä johtuen, mutta sammalien peittävyyksissä ei ollut eroja. Kenttäkerroksen peittävyys oli suurempi ajuruohollisilla kuin kontrollialoilla. Maaperän pH oli korkeampi kontrollialoilla kuin ajuruohollisilla aloilla, samoin maaperän kosteus ja orgaanisen aineen määrä. Maaperäeläinten runsaudessa ei ollut eroja ajuruohollisten ja kontrollialojen välillä, eli ne eivät näytä olevan yhteydessä kangasajuruohon menestymiseen.