Fyysisen aktiivisuuden ja sairauspoissaolojen yhteys metsäteollisuuden työntekijöillä ja toimihenkilöillä - Elonheimo, Hanna (2018)
Tutkimuksen tausta ja tarkoitus Aiemman tutkimustiedon perusteella on pystytty osoittamaan suhteellisen heikko ja ristiriitainen yhteys sairauspoissaolojen ja fyysisen aktiivisuustason välillä. Heikentyneen terveyden ja työkyvyn on osoitettu ennustavan korkeaa sairauspoissaoloa. Nykyisin terveyden kannalta riittävän liikunnan suositukset täyttyvät yhä huonommin. Tämän tutkielman tarkoituksena oli selvittää, onko fyysisellä aktiivisuudella ja sairauspoissaoloilla yhteyttä metsäteollisuudessa työskentelevillä henkilöillä. Lisäksi tutkielmassa haluttiin tutkia, selittävätkö tietyt taustamuuttujat fyysistä aktiivisuutta. Tutkimusaineisto ja menetelmät Aineisto oli osa Terveenä työelämässä? -tutkimusta, joka on Jyväskylän yliopiston terveystieteiden laitoksen toteuttama työhyvinvointiin liittyvä tutkimusprojekti. Tutkimusprojektin yhteistyöosapuolina olivat Metsä Group:in / Metsä Wood:in kaksi tehdasta. Aineistonkeruu tapahtui kyselylomakkeella. Tutkimusasetelma oli poikkileikkaustyyppinen tapaus-verrokki-tutkimus, jossa tapauksilla oli verrokkeja vähemmän sairauspoissaoloja. Aineiston analysointi tapahtui IBM SPSS Statistics 24 -ohjelmalla. Analysointia tehtiin ryhmien välisten keskiarvoerojen osalta Mann-Whitneyn U-testillä ja kahden riippumattoman otoksen t-testillä. Muuttujien välistä riippuvuutta selvitettiin Spearmanin järjestyskorrelaatiokertoimella. Taustamuuttujien merkitystä lopputulosmuuttujiin analysointiin lineaarisella regressioanalyysillä. Tulokset Tapausten ja verrokkien välillä ei tässä tutkielmassa löydetty tilastollisesti merkitsevää eroa fyysisessä aktiivisuudessa, fyysisessä kuormituksessa tai maksimaalisessa hapenottokyvyssä (p-arvot > 0,050). Sukupuolten välillä ilmeni tilastollisesti merkitsevät erot miesten hyväksi fyysisessä aktiivisuudessa (p-arvo < 0,050) ja maksimaalisessa hapenottokyvyssä (p-arvo < 0,001). Työntekijöiden ja toimihenkilöiden välillä tilastollisesti merkitsevä ero oli fyysisessä kuormituksessa siten, että työntekijöiden kuormitus oli toimihenkilöiden kuormitusta suurempaa (p-arvo < 0,001; mean rank 100,06 vs. 43,53). Fyysistä aktiivisuutta selitti taustamuuttujista parhaiten työkyky (p-arvo < 0,010) ja maksimaalista hapenottokykyä työkyky (p-arvo < 0,010), ikä sekä sukupuoli (p-arvot < 0,001). Johtopäätökset Tällä tutkielmalla ei voitu osoittaa tilastollisesti merkitseviä eroja fyysisessä aktiivisuudessa, fyysisessä kuormituksessa tai maksimaalisessa hapenottokyvyssä tapausten ja verrokkien välillä. Kuitenkin eroja löytyi sukupuolten välillä fyysisessä aktiivisuudessa ja maksimaalisessa hapenottokyvyssä; miehet olivat naisiin verrattuna fyysisesti aktiivisempia ja heidän maksimaalinen hapenottokykynsä oli parempi. Työntekijöiden fyysinen kuormitus osoittautui toimihenkilöitä suuremmaksi. Fyysistä aktiivisuutta selitti parhaiten työkyky ja maksimaalista hapenottokykyä työkyvyn lisäksi ikä ja sukupuoli. Työkykyä kohentavat toimenpiteet ovat olennaisia yhteiskunnan, työnantajan ja työntekijän näkökulmista. Avainsanat: fyysinen aktiivisuus, fyysinen kuormitus, maksimaalinen hapenottokyky, sairauspoissaolot, työhyvinvointi, työkyky