Nikkelin ympäristönlaatunormin mallintamisen haasteet sekä toksisuuskokeen kehittäminen Lymnaea stagnalis -kotilolajille - Rasilainen, Maj (2018)
Vesipuitedirektiivin tarkoituksena on tehostaa vesien suojelua sekä vähentää haitta-ainepäästöjä vesistöissä. Uusissa ympäristönlaatunormeissa nikkelin ja lyijyn suositellut enimmäispitoisuudet perustuvat biosaatavaan pitoisuuteen, johon vaikuttavat vesistöjen ominaisuudet. Sallittuja biosaatavia pitoisuuksia voidaan arvioida bioligandimalleilla. Mallien soveltuvuutta pohjoismaisiin vesistöihin tulee tarkastella, sillä mallit eivät välttämättä pysty arvioimaan luotettavasti haitallisten pitoisuuksien raja-arvoja happamissa ja pehmeissä pohjoismaisissa vesissä. Tämän työn tarkoituksena oli tuottaa toksisuusaineistoa nikkelin bioligandimalleille altistamalla kroonisesti metalleille herkkää Lymnaea stagnalis –kotilolajia eri nikkelipitoisuuksissa. Tuotetulla aineistolla arvioitiin kolmen eri bioligandimallin soveltuvuutta kolmeen suomalaiseen vesistöön. Toksisuuskokeiden avulla kehitettiin myös testausmenetelmää kotilolajille. Kokeissa havaitut ja mallien tuottamat laskennalliset toksisuusarvot vastasivat toisiaan kahdessa vesistössä, mutta kolmannessa havaittu arvo oli yli kaksinkertainen verrattuna laskennalliseen arvoon. Mallien arvot olivat pienempiä kuin havaitut, joka on mallien soveltamisen ja näin ympäristönsuojelun kannalta parempi vaihtoehto. Toksisuuskokeen menetelmä kehittyi kokeen myötä, mutta eri pitoisuuksien vasteet kuivapainoissa olivat pieniä. Menetelmä vaatii vielä kehittämistä erityisesti ruokinnan suhteen. Bioligandimallit soveltuvat pohjoismaisiin vesiin, mutta niitä käytettäessä tulee varmistaa, että käytettävän mallin tausta-aineisto on tarpeeksi laaja ja soveltuva tutkittavalle vesistölle.