Viitasammakon (Rana arvalis) liikkuminen ja elinpiiri muuttuneessa elinympäristössä - Ruuth, Janne (2017)
Ihmisen aiheuttama elinympäristöjen väheneminen ja ympäristön saastuminen ovat aiheuttaneet ennen näkemättömän sukupuuttoaallon, jonka seurauksena yhä useampien uhanalaisten lajien esiintymisalueet ovat pienentyneet entisestään viimeisen 100 vuoden aikana. Yksi näistä lajeista on viitasammakko, joka on luokiteltu EU:n luontodirektiivissä liitteen IV(a) lajeihin, jotka ovat tiukasti suojeltuja myös luonnonsuojelualueiden ulkopuolella. Laji on taantunut Keski-Euroopassa, mutta se on yhä yleinen Pohjois-Euroopassa. EU:n komission mukaan viitasammakon lisääntymis- ja levähdyspaikoiksi tulee määrittää paikallispopulaation käyttämä elinalue. Elinalueen kokoon ja käyttöön vaikuttavat useat ympäristötekijät, joiden tekijöiden vaikutusta lajin liikkeisiin ja elinympäristön käyttöön on usein haastavaa arvioida. Radioseuranta tarjoaa tehokkaan työkalun eläinten liikkeiden ja elintapojen tutkimukseen. Tässä tutkimuksessa selvitettiin radioseurantamenetelmällä viitasammakon (Rana arvalis) elinympäristövaatimuksia ja elinympäristön käyttöä muuttuneessa ympäristössä turvetuotantoalueella. Tutkimuksessa kerättiin tietoa viitasammakon kesäelinympäristöstä ja sen etäisyydestä kutupaikkaan, sekä tehtiin päätelmiä kesäelinympäristön laadusta ja koosta. Seurannasta saatavat tiedot mahdollistavat entistä tarkemmat lajin uhanalaisarvioinnit ja auttavat suuntaamaan luonnonsuojelun panoksia sinne, missä tarve on suurin. Tutkimuspopulaatioksi valittiin kutukartoituksen perusteella suhteellisen runsas viitasammakkoesiintymä. Soidinäänteleviä viitasammakkokoiraita saattoi kohdata täysin kasvillisuutta vailla olevissa sarkaojissa, mutta kutu laskettiin aina paikkoihin, joissa oli edes vähän kasvillisuutta. Poikaset liikkuivat eniten keskikesällä, kun aikuisten yksilöiden liikkuminen painottui alku- ja loppukesään. Eniten viitasammakoita esiintyi tutkimusalueen keskellä, turvekankaiden välisessä paloaltaassa, josta radioseurantaan valitut yksilöt oli pyydetty ja johon ne oli vapautettu radioseurantatutkimusta varten. Yksittäisten liikkumishavaintojen pituus vaihteli saman populaation yksilöiden välillä jopa 341 metriä. Syksyllä viitasammakot kaivautuivat maahan talvehtimaan. Turvetuotantoalue näyttää soveltuvan esiintymispaikaksi, mikäli tietyt elinympäristön kannalta tärkeät vaatimukset täyttyvät. Viitasammakoita esiintyi turvetuotantoalueen runsasvetisissä kasvittuneissa sarkaojissa ja paloaltaissa, sekä niiden ympäristössä. Tulosten perusteella vaikuttaisi, että viitasammakon elinympäristövaatimukset voivat olla aiemmin luultua vaatimattomammat. Tutkimusalueen viitasammakkokanta vaikutti elinvoimaiselta, joskin elinympäristöjen laatua ja kytkeytyneisyyttä voidaan edelleen parantaa ja ottaa se paremmin huomioon turvetuotannollisia toimenpiteitä suunniteltaessa.