Luontoliikunnan opetus yläkoulussa - Matikainen, Juho; Mikkola, Tomi (2017)
Matikainen, J., Mikkola, T. 2017. Luontoliikunnan opetus yläkoulussa. Liikuntatieteellinen tiedekunta. Jyväskylän yliopisto. Liikuntapedagogiikan pro gradu -tutkielma. 45 s. (2 liitettä). Tämä pro gradu -tutkielma selvitti luontoliikunnan roolia yläkoulun liikunnanopetuksessa. Tutkimuksen tarkoituksena oli saada selville luontoliikunnan opetusmääriä ja sisältöjä sekä mitkä opettajien kokemat tekijät ovat yhteydessä luontoliikunnan opetukseen. Tutkimus toteutettiin kyselylomaketta käyttäen. Kyselylomake sisälsi 17 kysymystä, jotka olivat joko strukturoituja tai avoimia kysymyksiä. Kysely lähetettiin Liito ry:n sähköpostilistan kautta yläkoulun liikunnanopettajille syksyllä 2016. Kyselyyn vastasi 94 opettajaa, joista 33 oli mies- ja 61 naisopettajia. Tutkimukseen osallistuneet opettajat vastasivat kyselyyn lukuvuoden 2015 – 2016 liikunnanopetuksensa pohjalta. Aineiston analysoinnissa käytettiin faktorianalyysia, ristiintaulukointia ja χ²-testiä sekä keskiarvojen vertailussa t-testiä ja varianssianalyysia. Tulosten mukaan luontoliikuntaa opetettiin yläkoulun aikana keskimäärin 39,5 tuntia. Eniten opetettiin suunnistusta, keskimäärin 13,1 tuntia ja maastohiihtoa 8,3 tuntia yläkoulun aikana. Koko yläkoulun pakollisesta liikunnasta luontoliikunta kattoi 17,3 prosenttia. Huomionarvoista tuloksissa oli myös se, että frisbeegolfia opetettiin yläkoulun aikana 4,8 tuntia ja se oli neljänneksi suosituin opetussisältö. Opettajan sukupuolen, iän, kasvuympäristön, harrastuneisuuden, teknologian käytön tai koulun sijainnin yhteydet luontoliikunnan kokonaisopetusmääriin eivät olleet tilastollisesti merkitseviä. Keskimäärin opettajat kokivat omat luontoliikunnan opetusvalmiutensa hyviksi. Maastohiihdon opetusvalmiutensa hyviksi kokeneet opettajat opettivat maastohiihtoa enemmän kuin heikot valmiudet omaavat opettajat. Miesopettajat opettivat enemmän frisbeegolfia kuin naisopettajat. Pururadan, suunnistusmaaston, hiihtoladun ja retkeilymaaston alle kahden kilometrin etäisyys koulusta lisäsi maastohiihdon opetustunteja. Pururadan läheisyys lisäsi myös lenkkeilyn opetusmäärää sekä retkeilymaaston läheisyys retkeilyn ja laskettelun opetustunteja. Vesistön läheisyys laski suunnistuksen opetustunteja, mutta lisäsi retkiluistelun opetustunteja. Suunnistusmaaston läheisyys lisäsi frisbeegolfin opetustunteja Koulun resurssit ja olosuhteet rajoittivat opettajien mielestä jossakin määrin luontoliikunnanopetusta, mutta opetusmääriin ne eivät olleet yhteydessä. Opettajan opetustaito ja asennoituminen sekä oppilaiden kiinnostus edistivät opettajien mielestä luontoliikunnan opetusta ja näillä oli myös positiivinen yhteys luontoliikunnan opetusmääriin. Opettajista yli puolet kaipasi tukea luontoliikunnan opettamiseen. Eniten opettajat kaipasivat taloudellista tukea ja lisää välineitä. Teknologiaa vastasi käyttävänsä luontoliikunnanopetuksessa 59,6 prosenttia opettajista. Yleisimmin teknologiaa käytettiin suunnistuksen opetuksen yhteydessä valokuvaamisen ja erilaisten mobiilisovellusten muodossa. Hyvät opetusvalmiudet omaavat opettajat opettivat luontoliikuntaa enemmän. Koulutuksen tulisikin tarjota tuleville liikunnanopettajille riittävät mahdollisuudet valmiuksiensa kehittämiseen. Yhteistyö paikallisten urheiluseurojen kanssa voisi osaltaan tarjota ratkaisuja luontoliikunnanopetuksen resurssihaasteiden ratkaisemiseen kouluissa. Asiasanat: luontoliikunta, liikunnanopetus, yläkoulu