Vesivastusharjoittelun vaikutus polvinivelrikkoa sairastavien naisten kävelyyn - Pullinen, Pia (2017)
Pullinen, P. 2017. Vesivastusharjoittelun vaikutus polvinivelrikkoa sairastavien naisten kävelyyn. Liikuntatieteellinen tiedekunta, Jyväskylän yliopisto, liikuntaläketieteen pro gradu -tutkielma, 65 s., 3 liitettä. Nivelrikko on yleisin nivelsairaus. Nivelrikon perimmäistä syytä ei tiedetä, mutta sen ilmaantuvuus lisääntyy ikääntyessä. Sairautta parantavaa hoitoa ei ole. Polvinivelrikko alentaa työ- ja toimintakykyä sekä heikentää elämänlaatua. Polvinivelrikon oireet, esimerkiksi kipu ja liikerajoitus, vaikuttavat kävelyyn. Tämän pro gradu -tutkielman tarkoituksena oli tutkia prog- ressiivisen vesivastusharjoittelun vaikutusta polvinivelrikkoa sairastavien naisten kävelyyn. Tutkimus perustuu Jyväskylän yliopiston AQUAREHAB-tutkimusaineistoon, joka kerättiin vuosina 2012–2014. Tutkittavat olivat 60–68-vuotiaita naisia (N=87), joilla oli lievä radiologisesti todettu polvinivelrikko. Tutkittavat oli jaettu satunnaistamalla koe- (n=43) ja kontrolliryhmään (n=44). Koeryhmässä tehtiin vesivastusharjoittelua tunnin ajan kolmesti viikossa 16 viikon ajan. Kontrolliryhmäläiset jatkoivat normaalia elämää. Kävelyn ominaisuuksia mitattiin GAITRite-järjestelmällä alku- ja lopputilanteessa. Kävelyt tehtiin normaali- ja maksimivauhdilla. Kävelystä analysoitiin kävelynopeuteen ja kävelyn symmetriaan liittyviä muuttujia. Päänalyysimenetelmät olivat Wilcoxonin merkkitesti ja kovarianssianalyysi (ANCOVA). Kun kävelynopeutta verrattiin ryhmittäin alku- ja lopputilanteessa, niin normaalivauhtisessa kävelyssä kävelynopeus parani sekä koe- että kontrolliryhmässä. Maksimivauhdilla tehdyissä kävelyissä ei ollut vastaavaa muutosta. Lopputilanteessa kävelynopeudessa ei ollut eroja ryhmien välillä alkutilanteeseen verrattuna. Tämä osoittaa, että koe- ja kontrolliryhmäläiset kävelivät intervention jälkeen suunnilleen samaa nopeutta. Kun kävelyn symmetrisyyttä verrattiin ryhmittäin alku- ja lopputilanteessa, niin koeryhmäläisillä kävelyn tukivaiheen kesto jalkojen välillä erosi lopputilanteessa enemmän kuin alkutilanteessa. Toisin sanoen tukivaiheen asymmetria oli lisääntynyt. Lopputilanteessa ryhmien välillä kävelyn symmetrisyydessä ei ollut eroja. Tämän pro gradu -tutkielman tulokset osoittavat, ettei 16 viikon vesivastusharjoittelulla ole kävelynopeutta tai kävelyn symmetriaa parantavaa vaikutusta lievää polvinivelrikkoa sairastavilla naisilla verrattuna kontrolliryhmään. Kuitenkin normaalivauhtisen kävelyn kävelynopeus, askeltiheys ja askelpituus paranivat molemmissa ryhmissä. Vesivastusharjoittelu on sopiva harjoittelumuoto polvinivelrikkoa sairastavalle. Asiasanat: polvinivelrikko, vesivastusharjoittelu, kävely