Säännöstelyn ja rehevöitymisen vaikutus järvien rantavyöhykkeen pohjaeläimistön tilaan - Heino, Tommi (2017)
Euroopan unionin vesipuitedirektiivin mukaan jokaisen jäsenvaltion pintavesien ekologisen tilan tulee saavuttaa vähintään hyvä tila, eikä jo hyvässä tilassa olevien vesistöjen tila saa heikentyä. Yhtenä biologisena laatuelementtinä tilan arvioinnissa käytetään pohjaeläimiä. Tässä tutkimuksessa selvitettiin vedenkorkeuden säännöstelyn sekä valuma-alueiden maa- ja metsätalouden vaikutuksia järvien rantavyöhykkeen pohjaeläimistön tilaan ja pyrittiin tunnistamaan sellaiset ympäristöpaineet ja niiden kriittiset rajat, jossa hyvä tila vaarantuu. Rantavyöhykkeen pohjaeläimistölle laskettiin ekologinen laatusuhde (ELS), jonka arvoja verrattiin säännöstelyn voimakkuuteen (säännöstelykorkeus), valuma-alueen maankäyttöön (peltoprosentti) ja veden laatuun. Tulosten perusteella ELS oli negatiivisessa yhteydessä säännöstelyn voimakkuuteen, valuma-alueen peltoprosenttiin ja ravinnepitoisuuksiin. Säännöstellyissä järvissä hyvä ekologinen tila vaarantui vedenpinnan korkeuden vaihtelun ollessa 1,5–2 m. Maatalouden kuormittamissa järvissä hyvä tila vaarantui kun valuma-alueen peltoprosentti on välillä 12–21 ja fosforipitoisuus välillä 62–72 µg l-1. ELS korreloi negatiivisesti myös typpipitoisuuden, klorofylli-a:n pitoisuuden ja sameuden kanssa ja positiivisesti näkösyvyyden kanssa, mutta asetettuihin raja-arvoihin tulee suhtautua varauksella johtuen näytteenoton ajankohdasta sekä järvien luontaisista piirteistä. Metsätalouden ja yhdyskuntien kuormittamissa järvissä ELS ei ollut yhteydessä maankäyttöön, mutta järvijoukko oli liian pieni yhteyden luotettavaan arvioimiseen. Luontaisen vaihtelun tarkempi huomioiminen sekä vasteessa (ELS) että ympäristötekijöissä, kuten ravinnepitoisuuksissa, tarkentaisi kriittisten raja-arvojen määrittelyä. Tämä edellyttää kuitenkin kattavampaa tyyppikohtaista aineistoa.