Fyysisen aktiivisuuden, masennusoireiden ja tyypin 2 diabeteksen välinen yhteys - Helminen, Anu (2016)
Fyysinen aktiivisuus on yksi tyypin 2 diabeteksen hoidon ja ennaltaehkäisyn kulmakivistä. Fyysisellä aktiivisuudella on myös osoitettu olevan yhteys vähentyneisiin masennusoireisiin. Tämän pro gradu-tutkielman tarkoituksena oli selvittää fyysisen aktiivisuuden, masennusoireiden ja tyypin 2 diabeteksen välistä yhteyttä sekä kartoittaa sosiodemografisten ja kliinisten tekijöiden yhteyttä tyypin 2 diabetekseen. Poikkileikkaustutkimukseen kutsuttiin yhteensä 4500 tutkittavaa, joista 2745 iältään 45-74 –vuotiasta osallistui mukaan D2D-masennustutkimukseen. Tutkittavat rekrytoitiin kolmen eri sairaanhoitopiirin alueelta: Keski-Suomesta, Pirkanmaalta ja Etelä-Pohjanmaalta. Tutkittaville suoritettiin terveystarkastus, jonka aikana he täyttivät kyselylomakkeita. Tutkittavilla todettiin olevan tyypin 2 diabetes, jos sairaus oli itse raportoitu ja lääkärin aikaisemmin toteama tai terveystarkastuksen yhteydessä todettu. Masennusoireita kartoitettiin Beckin kyselylomakkeella ja fyysistä aktiivisuutta International Physical Activity Questionnaire (IPAQ) kyselylomakkeen lyhyellä versiolla. Fyysisen aktiivisuuden, masennusoireiden ja tyypin 2 diabeteksen välistä yhteyttä kartoitettiin Pearson Chi-Square testillä ja sosiodemografisten ja kliinisten muuttujien yhteyttä tyypin 2 diabetekseen tarkasteltiin logistisella regressioanalyysilla. Tyypin 2 diabeteksen esiintyvyys oli 23 % alhaisessa, 17 % kohtalaisessa ja 13% korkeassa fyysisen aktiivisuuden luokassa (p<0.001). Myös masennusoireiden esiintyvyys aleni fyysisen aktiivisuuden kasvaessa. Kohtalaisesti liikkuvilla tyypin 2 diabeteksen esiintyvyys oli suurempaa masennusoireisilla henkilöillä verrattaessa niihin, joilla ei ollut masennusoireita (p=0.038). Logistisen regressioanalyysin perusteella korkea ikä, rasva-aineenvaihduntahäiriöt, korkea verenpaine, suuri vyötärönympärys ja alhainen fyysinen aktiivisuus oli yhteydessä korkeampaan riskiin sairastua tyypin 2 diabetekseen, kun taas naimisissa olo tai avoliitto, koulutusvuodet, tupakointi, painoindeksi, krooniset sydänsairaudet tai masennusoireet eivät osoittaneet yhteyttä tyypin 2 diabetekseen. Alhainen fyysinen aktiivisuus on yhteydessä korkeampaan masennusoireiden ja tyypin 2 diabeteksen esiintyvyyteen. Masennusoireet eivät näyttäisi olevan kuitenkaan yhteydessä suurentuneeseen riskiin sairastua tyypin 2 diabetekseen, kun kardiometaboliset riskitekijät ja alhainen fyysinen aktiivisuus otettiin analyysissa huomioon, joten pitkittäisseurantatutkimuksia tarvitaan asian selvittämiseen. Tämän tutkimuksen tulosten perusteella voidaan kuitenkin todeta, että aikaisen vaiheen terveyskäyttäytymisen sekä metabolisten riskitekijöiden seulominen terveydenhuollossa on tärkeää tyypin 2 diabeteksen sekä masennuksen ehkäisyssä.