Two decades of discussion on charitable food aid in Finland : analysing the framing by and through the media - Tikka, Ville (2016)
Jo kaksi vuosikymmentä virallisen sosiaalipolitiikan rajapinnoilla toiminut ruoka-apu on murrosvaiheessa: Tulisiko toiminta hiljaisen hyväksynnän sijaan tunnustaa, jolloin avun kohdentamista ja järjestämistä voidaan avoimesti kehittää yhdessä kirkon, kunnallisen sosiaalitoimen ja yksityisen sektorin kesken? Onko toiminnan fokus siirtymässä väliaikaiseksi tarkoitetusta akuutin nälän torjunnasta kohti sosiaalipoliittisen ruoka- köyhyyden ja ekologisen ruokahävikin ongelmat yhdistävää ratkaisumallia? Julkisen, yksityisen ja kolmannen sektorin yhteistyönä toteutettavan saksalaisen ruoka-apumallin (Berliner Tafel -ruokapankkiverkosto) rantautuminen Suomeen (Yhteinen Pöytä Vantaalla) sekä mallin herättämä valtakunnallinen kiinnostus osoittavat, että aiemmin pääsääntöisesti kirkon ja kolmannen sektorin toteuttama ruoka-apu on laajentumassa eri toimijoita yhdistäväksi, järjestelmälliseksi kokonaisuudeksi. Kuinka ruoka-avulle annetut käsitykset ja merkityksenannot ovat kehittyneet kahdessa vuosikymmenessä alun kriittisestä lähestymisestä nykyiseen hyväksyvään näkökulmaan? Entä miten aiheesta käyty keskustelu on muuttunut tänä aikana? Tämä tutkielma pyrkii kehystämisen ja kehysten käsitteiden avulla vastaamaan seuraaviin kysymyksiin: miten ruoka-aputoiminta on kehystetty viimeisen 20 vuoden aikana; kenen toimesta, millä tavalla ja minä ajankohtina kehyksiä on käytetty; sekä mitkä ovat keskeisimpien kehysten tunnuspiirteet? Tutkielma tulkitsee ruoka-avun vakiintumista Pohjoismaisen hyvin- vointivaltion kontekstissa, käyttäen aineistona Helsingin Sanomista koottua media- aineistoa (N=529). Kehysanalyysin (frame package analysis) avulla pyritään tarkastelemaan ruoka-aputoiminnan ympärillä käydyn keskustelun kehitystä suhteessa hyvinvointivastuun siirtymiin sekä yhteiskunnassa tapahtuneisiin muutoksiin. Tutkielman tulokset osoittavat, että i) ruoka-apua ja etenkin leipäjonoja käytetään aineistossa ensisijaisesti retorisena keinona, visuaalisena merkkinä ja osoituksena tuloköyhyydestä Suomessa; ii) kun toimintaa käsitellään ruoka-avun ja hävikin yhdistävän kehyksen kautta, toiminta nähdään lähes poikkeuksetta positiivisena, eikä nälän tai ruokaturvattomuuden juurisyitä käsitellä; iii) epämääräisen ”nälkä” –käsitteen käyttäminen ruoka-avun kontekstissa on aineiston perusteella johtanut tilanteeseen, jossa avuntarvitsijoiden subjektiivisia kokemuksia nälästä pyritään arvioimaan jotta apua voitaisiin kohdistaa, ja samalla keskustelu päätyy keskittymään lähinnä nälän taustalla vaikuttavaan tuloköyhyyteen; iv) hyvinvointivastuun siirtymät, etenkin siirrettäessä vastuuta valtiolta kirkolle, ovat liittyneet ruoka-avusta käytyyn keskusteluun läpi aineiston aikavälin; ja v) ruoka-apua jakavat toimijat ovat aineiston perusteella jokseenkin aliedustettuina mediassa.