The relationship between genetic diversity of an annelid worm, Pygospio elegans, and local invertebrate species diversity - Heiskanen, Siru (2016)
Ympäristön monimuotoisuutta mitataan pääasiassa erilaisten biologisten yksiköiden lukumäärinä. Populaatiogenetiikassa ne ovat geenejä tai alleeleja yhden lajin sisällä, yhteisöekologiassa puolestaan lajeja eliöyhteisöjen sisällä. Molemmat näistä monimuotoisuuden tasoista – lajin sisäinen ja lajien välinen monimuotoisuus – muokkautuvat ekologisten ja evolutiivisten prosessien kautta, jotka puolestaan syntyvät ympäristön olosuhteista. Ympäristön ominaisuuksien ja niistä syntyvien prosessien tiedetään vaikuttavan molempiin monimuotoisuuden tasoihin samankaltaisesti: tämän teorian mukaan niiden välillä tulisi siten löytyä positiivinen korrelaatio. Tässä tutkimuksessa pyrin etsimään laajalti huomiotta jääneestä ympäristöstä, vesistöstä, positiivista yhteyttä hiekkaputkimadon (Pygospio elegans) geneettisen monimuotoisuuden, sekä sen elinympäristön pohjaeläinlajien monimuotoisuuden välillä. Samalla halusin selvittää, onko tutkituilla ympäristön ominaisuuksilla (sedimentin ominaisuudet, veden suolaisuus, ja sen lämpötila) osuutta havaittuihin tuloksiin. Tanskan Isefjord-Roskilde Fjord murtovesistöstä kerättiin neljältä eri paikalta kolmena eri aikana näytteitä hiekkaputkimadosta sekä paikallisista lajeista. Niiden väliltä löytyi vahva, positiivinen korrelaatio, joka kertoo siitä että sekä geneettinen monimuotoisuus lajin sisällä, että lajien välinen monimuotoisuus eliöyhteisössä reagoivat samalla tavalla ympäristönsä kautta toimiviin prosesseihin. Hiekkaputkimadon sisäistä monimuotoisuutta selittäviä ympäristön ominaisuuksia olivat sedimentin laatu ja sen sisältämän orgaanisen aineksen määrä, ja lajien välistä monimuotoisuutta sedimentin laatu sekä veden suolaisuus ja sen vaihtelu. Vaikka havaittuun suhteeseen vaikuttaisivat myös epäsuorat tekijät, kuten lajien välinen kilpailu, positiivisen korrelaation havaitseminen merkitsee että yhden monimuotoisuuden tason ennustaminen toisen tason, tai jonkin ympäristön tekijän kautta, voisi olla mahdollista. Esimerkiksi tutkimalla pelkästään hiekkaputkimadon sisäistä monimuotoisuutta voitaisiin pyrkiä määrittämään myös paikallista lajien monimuotoisuutta ilman lajikartoitusta. Tämä voisi osoittautua edistykselliseksi lähestymistavaksi monimuotoisuuden tasojen yhtenäiselle tutkimukselle ja suojelulle, joiden edistämiseksi tarvitaan lisää tietoa erilaisten lajien ja ympäristön ominaisuuksien vaikutuksista.