Retorinen kysymys ja kysyvä fokusrakenne suomalaisessa viittomakielessä - Koslonen, Tytti (2015)
Pro gradu -tutkielmani tarkoituksena on tarkastella millainen on retorinen kysymys suomalaisessa viittomakielessä (SVK). Tutkielmassa sovelletaan retorisen kysymyksen määrittelyä suomalaiseen viittomakieleen, kuten se ymmärretään puhutuissa kielissä, ja kuinka muun muassa viitottujen kielten tutkija Wilbur (1995) sen käsittää amerikkalaisessa viittomakielessä (ASL). SVK:n retorista kysymystä ei ole aiemmin tutkittu. Tutkielman tavoitteena on selvittää löytyykö suomalaisesta viittomakielestä Wilburin (1995) kuvaamia retorisen kysymyksen luokkia. Lisäksi tutkielmassa kuvaillaan tutkimusaineistosta löytyneiden retoristen kysymysten muotoa. Tutkielman aineisto koostuu kahdesta videotallenteesta, joissa esiintyy kaksi eri henkilöä. Luennot ovat noin tunnin mittaisia, natiivin viittomakielisen henkilön pitämiä luentoja. Molemmat luennot ovat vuorovaikutteisia yleisön kanssa ja ne on kuvattu viittomakieliselle kieliyhteisölle tyypillisessä tilanteessa. Aineiston analysointi on toteutettu ELAN-ohjelman avulla. Aineistosta löydetyt retoriset kysymykset on luokiteltu kahteen luokkaan Wilburin retoristen kysymysten luokkia noudattaen, lukuun ottamatta Wilburin mainitsemaa kolmatta luokkaa ”retoriset kaikukysymykset”. Kyseisen luokan retorisien kysymysten analysointi on jätetty tästä tutkielmasta pois, sillä käytetyistä aineistoista ei ollut nähtävissä kaikkia luennon aikana tapahtuneita yleisön kommentteja, jotka olisivat olleet kyseisen luokan analysoinnin kannalta olennaisia. Tutkielma osoitti, että SVK:n retoriset kysymykset voidaan luokitella vastaavasti kahteen retorisen kysymyksen luokkaan, kuten Wilbur on esittänyt ASL:n retorisista kysymyksistä. Luokkajako on seuraava: 1) retoriset kyllä/ei-kysymykset ja 2) kysymysviittoman sisältävät retoriset kysymykset. Lisäksi tutkielman tulosten perusteella luokkajakoon on lisätty yksi luokka, jota Wilburin luokkajaossa ei ole mainittu. Tämä kategoria tässä tutkielmassa on: 3) ei-manuaalisesti ilmaistavat retoriset kysymykset. Kaikki aineistosta löytyneet esimerkit eivät kuitenkaan ole täysin yksiselitteisesti vastaavia Wilburin luokittelun kanssa. Suurimmat erot Wilburin määritelmien ja tämän tutkielman esimerkkien välillä on nähtävissä kulmien asennoissa. Lisäksi aineiston perusteella voidaan todeta, että on olemassa rakenne, jota perinteisesti on ajateltu retoriseksi kysymykseksi, mutta joka on muunlainen kielen ilmiö. Tätä rakennetta nimitetään tässä tutkielmassa kysyväksi fokusrakenteeksi. Merkittävää on se, että suurin osa aineistoesimerkeistä on kysyviä fokusrakenteita eikä retorisia kysymyksiä. Tutkielman puutteeksi voidaan katsoa se, että käytetty aineisto on melko pieni ja se, että yleisön kommentit eivät ole tallenteilla analysoitavissa. Käytetty aineisto antaa kuitenkin viitteitä siitä, millaisia retorisia kysymyksiä suomalaisessa viittomakielessä esiintyy. Tutkielman tulosten perusteella voidaan lisäksi sanoa, että tutkielmalla saatiin tukea sille, että eräät perinteisesti retoriseksi kysymykseksi kutsutut rakenteet ovat todellisuudessa kysyviä fokusrakenteita. Aiheen tarkastelu monipuolisilla aineistoilla tulevaisuudessa on kuitenkin tarpeen.