Kompression ja 2 1⁄2-viikon korkeaintensiteettisen intervalli-harjoittelun vaikutukset naisjääkiekkoilijoiden hermo-lihasjärjestelmään - Kinnunen, Juho-Ville (2015)
Kinnunen, Juho-Ville 2015. Kompression ja 2½-viikon korkeaintensiteettisen intervalli harjoittelun vaikutukset naisjääkiekkoilijoiden hermo-lihasjärjestelmään. Liikuntabiologian laitos, Jyväskylän yliopisto. Biomekaniikan Pro gradu -tutkielma 64 s. Korkeaintensiteettinen intervalli-harjoittelu (HIIT) on yleinen harjoittelumuoto, jolla voidaan saada aikaan vasteita aineenvaihdunnallisesti sekä hermo-lihasjärjestelmässä. Harjoittelumuotoa voidaan hyödyntää muun harjoittelun lisänä ja siten saada aikaiseksi vasteita lyhyemmillä harjoitteluajoilla, kuin perinteisessä harjoitteissa. Kompressiolla on puolestaan todettu olevan vaikutuksia perättäisten räjähtävien suoritusten keskitehon kasvussa ja palautumisessa. Tämän tutkimuksen tavoitteena on selvittää lyhytkestoisen HIIT-harjoittelun ja kompressiovaatteiden yhdistelmän vaikutukset suorituskykyyn sekä hermo-lihasjärjestelmän vasteisiin. HIIT-harjoittelulla tarkoitetaan tässä työssä 30 s suoritteita 4 minuutin palautumisjaksolla täydellä teholla ylämäkeen, jonka keskikaltevuus oli 9.5 % suorituksen määrän ollessa 6 per harjoituskerta. Harjoituskertoja oli 2 kertaa viikossa 2 ½ viikon ajan. Kahdeksantoista naisjääkiekkoilijaa ilmoittautui vapaaehtoisiksi tutkimukseen, joista neljätoista osallistui kaikkiin mittauksiin ja harjoituksiin. Osallistujat jaettiin kahteen ryhmään kompressio (COMP; pituus 165 ± 6 cm, paino 68 ± 12 kg, ikä 22 ± 4, N = 6), joka käytti kompressiovaatteita harjoittelun aikana sekä kontrolli (CON; pituus 166 ± 5 cm, paino 66 ± 13 kg, ikä 22 ± 3, N = 8), joka ei saanut käyttää minkäänlaisia kompressiovaatteita tutkimuksen aikana. Koehenkilöiltä mitattiin räjähtävään voimantuottoon ja suorituskykyyn vaikuttavia hermo-lihasjärjestelmän vasteita ennen ja jälkeen harjoitusjakson. Voimantuotonnopeuteen ja maksimaaliseen voimantuottoon vaikuttavia tekijöitä tutkittiin selkäydintason vasteiden (H-refleksi) sekä keskushermostovasteiden (V-aalto) avulla. Koehenkilöitä mitattiin myös lihasaktiivisuus laboratoriossa tehtyjen mittauksien aikana, jolla pystyttiin määrittämään harjoituksen aiheuttamat lihasten aktiivisuuden muutokset. Laboratoriomittauksien lisäksi koehenkilöt suorittivat luistelutestin, jossa mitattiin luistelukiihdytys ja -nopeus. Molempien ryhmien plantaari fleksion isometrinen MVC (COMP: pre 1051 ± 166 N, post 1213 ± 92 N, p = 0.028;CON: pre 1197 ± 300 N, post 1305 ± 257 N, p = 0.025) ja RFD (COMP: pre 4321 ± 1216 N∙s-1, post 4998 ± 1247 N∙s-1, p = 0.028; CON: pre 4613 ± 2136 N∙s-1, post 5301 ± 2046 N∙s-1, p = 0.012) kasvoivat huomattavasti. Harjoittelu vaikutti keskushermostotason (normalisoitu V-aalto) vasteisiin yhdistetyllä ryhmällä (pre 0.27 ± 0.11, post 0.31 ± 0.12, Δ 16.0%, p = 0.009) sekä vastavaikuttajan aktiivisuuteen RFD:n aikana (pre 0.51 ± 0.23, post 0.41 ± 0.18, Δ -18.9%, p = 0.028). Ryhmien välillä ei havaittu tilastollisesti merkittäviä eroja. HIIT –harjoittelulla saadaan parannettua räjähtävää sekä maksimaalista voimantuottoa koaktivaation vähenemisellä sekä motorisen ohjauksen kasvulla. Kompressiolla ei ollut merkitystä harjoitusvaikutukseen eikä HIIT-harjoittelun vaikutuksia havaittu luisteluominaisuuksissa.