Ottelukuormituksen vaikutus reaktionopeuteen ja iskuvoimaan kilpailuun valmistavalla ja kilpailukaudella nyrkkeilyssä - Hukkanen, Esa (2015)
TIIVISTELMÄ Hukkanen Esa (2015). Ottelukuormituksen vaikutus reaktionopeuteen ja iskuvoimaan kilpailuun valmistavalla ja kilpailukaudella nyrkkeilyssä. Liikuntabiologian laitos, Jyväskylän yliopisto. Valmennuksen ja testausopin pro gradu- tutkielma. 50 sivua. Nyrkkeilijän reaktionopeudella ja iskuvoimaominaisuuksilla on merkittävä osuus ottelussa vaadittavista fyysisistä ominaisuuksista. Mitä nopeammin nyrkkeilijä reagoi vastustajan liikkeisiin ottelun aikana, sitä suurempi mahdollisuus hänellä on onnistua omissa suorituksissaan esimerkiksi väistöissä, vastaiskuissa ja lyöntien aloituksissa. Lyöntivoiman merkitys korostuu lyöntien vaikutuksesta vastustajaan. Nyrkkeilyä on luonnehdittu nopeuskestävyyslajiksi, jossa anaerobisella suorituskyvyllä on erittäin suuri merkitys. Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää kahden eri harjoitustavoittein suoritettujen harjoituskausien (kilpailuun valmistava- ja kilpailukausi) aikaisten ottelukuormitusten vaikutuksia maajoukkuetason nyrkkeilijöiden suoralyöntien reaktionopeuteen ja lyöntivoimaan sekä millaisia ovat ottelukuormituksen fysiologiset muutokset sykkeeseen ja veren laktaattikonsentraatioon. Tutkimukseen osallistui seitsemän maajoukkuetason nyrkkeilijää. Ottelukuormitus muodostui AIBA:n sääntöjen mukaisesta 3 x 3 minuutin ottelusta yhden minuutin erätauoilla. Erätaukojen aikana mitattiin sydämen lyöntitiheys, reaktionopeus ja lyöntivoima sekä veren laktaattipitoisuus. Lyöntimittauksiin käytettiin seinätyynyä, jonka takana oli voimalevyanturi lyöntivoiman rekisteröimiseksi kiloina (kg). Reaktionopeuden mittaamiseen käytettiin CED1401 A/D- konvertteria. Takasuoran reaktioaika heikkeni merkitsevästi (p<0.01) kilpailuun valmistavalla kaudella (390 ms) kolmannen erän jälkeen verrattuna kilpailukauden mittaukseen (310 ms). Etusuoran reaktioaika heikkeni merkitsevästi (p<0.05) 1. ja 3. erän välillä kilpailuun valmistavalla kaudella, kun kilpailukaudella ei ollut erien välillä merkitseviä eroja. Molempien suoralyöntien lyöntivoimat olivat suurempia kaikissa mittaustilanteissa kilpailuun valmistavan kaudella verrattuna kilpailukauden mittauksiin. Lyöntivoimat kasvoivat sekä taka- että etusuoran osalta 1. ja 3. erän välillä ollen suurimmat kolmannen erän jälkeen sekä kilpailuun valmistavan (takasuora 209 kg) että kilpailukauden (takasuora 176 kg) mittauksissa. Veren laktaattipitoisuus lisääntyi jokaisen ottelukuormituserän jälkeen merkitsevästi molempien harjoituskausien mittauksissa ollen suurimmat kolmannen erän jälkeen (17 mmol/l kilpailuun valmistava kausi ja 13 mmol/l kilpailukausi). Kahdella eri harjoitustavoitteilla suoritetuilla harjoituskausilla on erilaisia vaikutuksia nyrkkeilijöiden reaktionopeuteen, lyöntivoimaan ja fysiologisiin muutoksiin ottelukuormituksessa. Lyöntivoimat ja veren laktaattipitoisuudet olivat suurempia kilpailuun valmistavalla kaudella, mutta reaktioajat taas lyhyempiä ja erot erien välillä pienempiä kilpailukaudella. Erot saattavat perustua harjoituskausien erilaisiin harjoitusmääriin, harjoittelun intensiteettiin ja varsinkin eri harjoitustavoittein suoritettuihin voima- ja lajiharjoitteisiin. Vastaavan tutkimuksen liittäminen vakioidusti maajoukkuetason eri harjoituskausien leirien yhteyteen voisi tuoda tietoa nyrkkeilijöille että valmentajille eri harjoitustavoittein suoritettujen kausien harjoittelun vaikutuksista lajikohtaisessa kuormituksessa. Avainsanat: nyrkkeily, lajivaatimukset, harjoittelu, reaktionopeus, lyöntivoima, veren laktaattipitoisuus.