"Mä en oikein tiedä mitä multa odotetaan" : nuoren urheiluharrastus vanhempien tulkitsemana - Pöyhönen, Piia (2015)
Yhteiskunnan ja sitä kautta perhe-elämän muutos ovat ajaneet vanhempia tilanteisiin, joissa työn, perheen ja vapaa-ajan yhteensovittaminen on osoittautumassa yhä haastavammaksi. Lisähaasteensa arkeen ja vanhemmuuteen tuo lapsen mahdollinen urheiluharrastus, mikä vaatii ennen kaikkea vanhempien omistautumista ja aikaa. Tämän tutkimuksen tarkoituksena on kuvata vanhempien näkemyksiin perustuen tätä vanhempien ja urheilutoiminnan välistä toimintaa osana Kasva urheilijaksi Jyväskylässä -hanketta. Urheilevan nuoren vanhemmuutta on tarkasteltu selvittämällä vanhempien odotuksia sekä kasvattajan roolia urheiluharrastuksen suhteen. Tarkastelussa ovat myös urheilun vaikutukset perheen arkeen sekä vanhempien kokemukset urheiluluokkatoiminnasta. Tutkimuksen aineisto on kerätty teemahaastatteluin haastattelemalla kahdeksaa Jyväskylän yläkoulujen urheiluluokilla olevan nuoren vanhempaa. Aineiston analysointi on toteutettu teemoittelun ja tyypittelyn avulla, ja siinä on hyödynnetty sekä teoriaohjaavaa että aineistolähtöistä analyysia. Tutkimuksen perusteella vanhemmat uskoivat vahvasti urheilun kasvattavaan vaikutukseen. Harrastuksen odotettiin antavan ennen kaikkea eväitä elämään ja pitävän nuoren pois pahanteosta. Myös sosiaaliset taidot sekä työelämän taidot nousivat puheissa esiin. Urheilu näkyi vahvasti myös perheen arjessa ennen kaikkea ajankäytöllisinä ja taloudellisina haasteina. Urheiluluokkatoiminta sen sijaan nähtiin erittäin myönteisenä joustavuutensa ja samanhenkisten kavereiden takia. Toiminnan katsottiin jopa ylittäneen kaikki odotukset. Kasvattajan roolissa koti nähtiin ensisijaisena, mutta urheilijaksi kasvattamisen suhteen ajatukset jakautuivat. Osa katsoi urheilijaksi kasvattamisen tapahtuvan kotona, kun taas osa näki sen seuran tehtävänä. Urheilu odotuksineen ja kasvatusvaatimuksineen herätti osassa vanhemmista epävarmuutta ja hämmennystä. Harrastuksen suhteen vanhemmat näkivät itsensä urheilun mahdollistajina ja tärkeimpinä tukijoina, mutta samalla osa heistä koki jäävänsä taka-alalle nuoren harrastuksessa. Urheiluseuroilta kaivattiin tukea erityisesti seuraaviin kysymyksiin: ”mitä minulta odotetaan urheilevan nuoren vanhempana ja mitä minun on lupa odottaa nuorelta ja itse urheiluharrastukselta? ” Nuoren urheiluharrastus vie paljon vanhempien resursseja. Tähän suhtaudutaan perheissä eri tavoin. Urheilevan nuoren vanhemmuus on osalle vanhemmista hyvin luontevaa, kun taas toisilla siihen liittyy epävarmuutta ja luopumista omista tarpeista. Erityisesti vanhemmat, joilla itsellään ei ole urheilutaustaa, kaipaavat tukea urheilijaksi kasvattamisessa ja arjen haasteissa. Koska vanhempien tuen merkitystä urheilu-uran kannalta ei voida vähätellä, tulisi vanhemmat huomioida paremmin urheilijan tukijoukkoina. Tässä avainasemassa ovat urheiluseurat, joiden on helpointa tavoittaa vanhemmat ja jakaa heille tietoa ja tukea.