"Sun tutkimus ei auta, money talks" : tutkimus asunnottomuuden muutoksesta Helsingissä - Hörhä, Kirsi (2015)
Helsingin kaupunki on sitoutunut valtakunnalliseen pitkäaikaisasunnottomuuden vähentämisohjelmaan ja laatinut toimeenpanosuunnitelman pitkäaikaisasunnottomuuden vä- hentämiseksi vuonna 2008. Helsinki lakkautti keskitetyt asunnottomien palvelut sulkemalla Asunnottomien sosiaalipalvelutoimiston vuonna 2009. Tämän seurauksena nykyisistä asunnottomista tai heidän asunnottomuutensa syistä ei ole saatavilla kattavaa tietoa. Tutkimukseni tavoitteena oli selvittää Survey-tutkimuksen avulla, onko asunnottomuudessa tapahtunut muutoksia viimeisten vuosien aikana. Tutkimuksen hypoteesina oli, että asunnottomuuden problematiikka on muuttunut Helsingissä pitkäaikaisasunnottomuuden vähentämisohjelman seurauksena. Tarkastelen asunnottomuutta yksilö- ja rakennetasolla Antonio Tosin (2005) esimerkin mukaan. Aineistona on asunnottomille helsinkiläisille laadittu lomakekysely, sekä asunnottomien helsinkiläisten kanssa työskenteleville työntekijöille lähetetty sähköinen kysely. Analysoitavia vastauksia palautui yhteensä 215 kappaletta. Tutkimuksen alkuperäisenä tarkoituksena oli tuottaa puhtaasti kvantitatiivista tietoa asunnottomuudesta Helsingissä. Sanallisten vastausten runsauden vuoksi päädyin integroimaan tutkimukseeni kvalitatiivista sisällön analyysiä ja tutkimuksestani muodostui monimenetelmätutkimus. Tutkimuksessani havaitsin, että pitkäaikaisasunnottomien rinnalle on muodostunut kaksi asunnottomien joukkoa Helsingissä. Ensimmäinen joukko muodostuu henkilöistä, jotka ovat tulleet Helsinkiin valmiiksi ilman asuntoa ja toinen taas henkilöistä, jotka ovat olleet helsinkiläisiä pitkään tai syntyneet Helsingissä, mutta he ovat olleet lyhyen aikaa asunnottomina. Tulokset osoittavat, että Helsingistä puuttuvat edelleen kohtuuhintaiset vuokra-asunnot. Myös Sosiaali- ja terveysviraston linjausten muutokset ovat vä- hentäneet tai poistaneet kokonaan tiettyjä asunnottomille suunnattuja palveluita. Tämä tutkimuksen tarkoituksena ei ole vähentää asunnottomuutta Helsingistä, mutta sen tuottaman tiedon avulla asunnottomien tilannetta voidaan tarkastella laajemmin. Tutkimukseni keskeinen viesti on, että asunnottomuus on yhteiskunnalle monisärmäinen haaste, johon pystytään vastaamaan löytämällä yhteisymmärrys asunnottomuuskeskustelussa yksilö- ja rakenteellisen tason välille.