"Nato-optio on illuusio" : Suomen 2000-luvun presidenttien Nato-retoriikkaa uuden retoriikan näkökulmasta - Oivanen, Olli (2014)
Tämän tutkimuksen tarkoituksena on tutkia Suomessa 2000-luvulla toimineiden presidenttien käyttämiä argumentointitekniikoita sekä retorisia keinoja Suomessa käytyyn Nato-keskusteluun. Tällä tarkastelujaksolla Suomessa ovat toimineet presidentteinä Martti Ahtisaari, Tarja Halonen sekä tällä hetkellä virassa oleva Sauli Niinistö. Jokainen heistä on toiminut presidenttinä hieman erilaisen maailmantilanteen vallitessa, mikä on luonnollisesti vaikuttanut myös kulloinkin käytettyyn retoriikkaan. Tutkimuksessa otetaan tulkinnallinen lähestymistapa jolla pyritään tavoittamaan presidenttien käyttämästä retoriikasta Nato-kontekstiin liittyvät aspektit. Tutkimukseni teoreettis-metodologinen rakenne pohjautuu Chaim Perelmanin argumentaatioteoriaan sekä Kenneth Burken näkemyksiin retoriikasta. Tarkemmin sanottuna kiinnitän erityistä huomiota lähdemateriaalistani esiin nousevaan retoriikkaan, jota sitten tarkastelen Burken kehittämän dramatistisen pentadin sekä identifikaatioon perustuvan teorian avulla. Perelmanin osalta keskityn erityisesti argumenttien rakenteen avaamiseen ja analysoimiseen. Lisäksi nostan lähdemateriaalistani esiin presidenttien Natokontekstissa käyttämät metaforat, joita tulkitsen tarkemmin Riikka Kuusiston näkemysten pohjalta. Huomioin myös sen miten retoriikka välineenä muuttuu tarkastelujaksolla ja miten se näyttäytyy aina voimassa olevaan turvallisuus- ja puolustuspoliittiseen selontekoon.. Aineistona on presidenttien 1994–2014-aikavälillä pitämät puheet sekä lehdistölle annetut kannanotot. Presidenttien omat viralliset kotisivut sekä verrattain laaja uutisointi Suomen johtavissa sanomalehdissä ovat toimineet hyvinä lähteinä. Tutkimuksessa hyödynnetään myös presidenttien virkauran jälkeen syntynyttä lähdemateriaalia, koska se tarjoaa mahdollisuuden tarkastella heidän retoriikkansa myös hieman vapaammassa kontekstissa. Aineistoanalyysi toi esiin sen, että presidentillä on halutessaan retorista liikkumavaraa suhteessa turvallisuus- ja puolustuspoliittiseen selontekoon vaikka se onkin Suomen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan virallinen linjaus. Jokaisen presidentin argumentaatio tekniikoista ja retoristen välineiden käytöstä ilmeni väistämättä myös heidän henkilökohtainen suhtautuminen Suomen mahdolliseen Nato-jäsenyyteen ja siihen kytkeytyviin mahdollisiin muutoksiin. Tutkimustulokset osoittivat myös sen miten presidentillä on mahdollisuus vaikuttaa kuulijoihinsa monipuolisilla retorisilla välineillä sekä hyvin erilaisissa konteksteissa.