Semanttinen vastaanottajarooli suomalaisessa viittomakielessä - Lappalainen, Niina (2014)
Semanttiset roolit ovat kielentutkijoiden työkaluja tekojen ja niiden osallistujien analysointiin. Rooleja erotellaan niillä olevien ominaisuuksien mukaan, ja eri kielillä on ominaiset tapansa merkitä semanttisia rooleja. Tämän työn mielenkiinto kohdistuu vastaanottajarooliin. Vastaanottajarooli esiintyy tyypillisesti lauseessa, jossa on kolme osallistujaa: agentti, vastaanottaja ja teema. Semanttisesti kyseessä on siirtotapahtuma, jonka aikana teeman omistajuus tai hallinta muuttuu vastaanottajalle. ’Antaa’ ja ’lähettää’ ovat prototyyppisesti vastaanottajan vaativia merkityksiä. Roolien merkintää suomalaisessa viittomakielessä on tutkittu eniten transitiivisista lauseista. Tämä tutkielma tarjoaa näkökulmia ditransitiivisen lauseen roolinmerkintään. Tutkimuskysymyksiä oli tässä työssä kaksi: Merkitäänkö suomalaisessa viittomakielessä vastaanottajaroolia? Jos roolia merkitään, niin millainen tämä merkintä on? Työssä tarkastellaan myös sitä, miten suomalaisen viittomakielen roolinmerkintä rinnastuu typologisesti laajempaan kielten kirjoon. Aineistoksi valittiin verkossa vapaasti saatavilla olevia viitottuja tekstejä sekä Suomalaisen viittomakielen verkkosanakirjan esimerkkilauseita. Joukossa oli sekä suunniteltua että spontaania artikulaatiota. Aineistoa käsiteltiin kielenanalyysiohjelmalla ja siitä etsittiin lauseita, joissa oli ditransitiivisia verbaaleja. Näistä lauseista tehtiin havaintoja vastaanottajaroolin merkinnästä. Vastaanottajan merkintään käytettiin aineistossa pääasiassa erityyppisiä osoituksia. Merkintä vaikuttaa olevan jakautunut verbaalityyppien kesken. Tyypin 1 verbaalien kohdalla merkintä ei ollut yhdenmukaista ja perustui sanajärjestykseen sekä osin verbaalin perään sidostuneeseen osoitukseen. Tyypin 2 ja 3 verbaaleissa merkintä toteutui lähes aina osoituksella osana verbaalin sisäistä rakennetta. Tätä merkintää saatettiin vahvistaa ei-manuaalisella osoituksella ja/tai erillisellä etusormi-osoituksella. Tutkimustuloksista kävi ilmi, että ditransitiiviset tyyppien 2 ja 3 verbaalit esiintyvät teksteissä useammin osoittavassa muodossa kuin transitiiviset verbaalit. Kolmen osallistujan lauseessa ei saa jäädä tulkinnanvaraa rooleista, joten nämä erotellaan toisistaan verbaalin osoittavalla muodolla. Typologisesti merkintä osoittautui sellaiseksi, että ditransitiivisen lauseen vastaanottaja sekä monotransitiivisen lauseen patientti merkitään samalla tavalla ja ditransitiivisen lauseen teema näistä poikkeavalla tavalla (P=R ≠T).