Assessment of physical activity in normal daily life using shorts with embedded EMG electrodes - Haakana, Piia (2011)
Fyysistä aktiivisuutta on perinteisesti mitattu syke-, kiihtyvyys- ja askelmittarein sekä kyselylomakkeilla. Lihasaktiivisuus on kuitenkin edellytys liikkeen synnylle, joten lihasaktiivisuuden mittaaminen reisilihaksista on suora menetelmä fyysisen aktiivisuuden määrittämiseen. Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli arvioida normaaliväestön päivittäistä lihas-aktiivisuutta kesällä ja talvella. Kaksitoista koehenkilöä suoritti mittaukset molempina vuodenaikoina. Mittaukset sisälsivät simuloituja päivittäisiä askareita laboratorio-oloissa ja maksimaalisen isometrisen tahdonalaisen suorituksen (MVC) ja yhdestä kolmeen mittauspäivää normaalissa elämässä kenttäoloissa. Lihaksen sähköistä aktiivisuutta, elektromyografia (EMG), mitattiin reisilihaksista shortseilla, joihin oli ommeltu tekstiilielektrodit lahkeisiin. Lihasaktiivisuudesta analysoitiin useita muuttujia, kuten aktiivisuus- ja inaktiivisuusjaksojen kestoja, amplitudia, pinta-alaa ja aktiivisuusjaksojen tiheyttä. Lihasaktiivisuus oli keskimäärin suurempaa talvella kuin kesällä (p > 0.05), sillä murtomaahiihto oli koehenkilöiden keskuudessa suosituin liikuntamuoto. Ylipainoiset koehenkilöt ja ne, jotka raportoivat istuvansa keskimäärin yli 40 % työajastaan olivat merkittävästi vähemmän aktiivisia yli 5 % MVC tasolla, mutta heidän päivittäisestä aktiivisuudestaan merkittävästi suurempi osa oli pienillä aktiivisuuksilla alle 5 % MVC:sta. Normaalipainoisilla ja työaikana alle 40 % istuvilla koehenkilöillä inaktiivisuusjaksojen kestot olivat lyhyempiä kuin ylipainoisilla ja paljon istuvilla. Päivittäinen energiankulutus arvioitiin myös EMG:n avulla perustuen EMG:n ja hapenoton suhteeseen juoksumatolla tehdyn kävelytestin aikana. Koehenkilöillä keskimääräinen päivittäinen metabolinen ekvivalentti (MET) tuntimäärä oli 49,2 ± 13,4 joka vastaa 13 858 ± 3805 kJ. Koehenkilöiden keskiarvo päivittäisestä aktiivisuudesta oli 75 % alle 5 % maksimisuorituksesta, joka vastaa kevyitä aktiviteettejä kuten istumista ja seisomista. Tämä on hälyyttävän suuri osa ajasta ja luku laski vain 16,8 % kun verrattiin päiviä jolloin oli pelattu pallopelejä sekä normaalia päivää. Tulevaisuudessa olisi hyvä tutkia työaikana tapahtuvan arkiaktiivisuuden vaikutusta päivän kokonaisaktiivisuuteen ja inaktiivisuusaikaan. Koska ihmiset viettävät suurimman osan päivästään työpaikoillaan istuen, heitä tulisi kannustaa olemaan fyysisesti aktiivisempia työpäivän aikana, ja näitä vaikutuksia olisi hyvä tutkia yleisten liikuntasuosituksien kannalta.