Osoitukset kielen ja eleiden rajapinnalla - Halkosaari, Liisa-Maria (2013)
Tutkielmassa tarkastellaan etusormiosoituksia ja niiden asemaa kielellisinä yksikköinä ja eleinä. Tutkielma on aineistoesimerkein havainnollistettu kirjallisuuskatsaus, jossa selvitetään, miten osoituksia on tulkittu eletutkimuksessa ja viitottujen kielten tutkimuksessa, ja onko näissä tulkinnoissa yhtäläisyyksiä. Tutkielmassa keskitytään prototyyppiseen osoitusmuotoon, etusormiosoitukseen. Eleiden tutkimuksessa McNeill on esitellyt käsityksen, jossa eleet määritellään puheen eli kielen läsnäolosta riippuvaisena jatkumona. Koska viitottujen kielten suhde eleisiin ei ole jatkumoajattelussa aivan ongelmaton, lähestytään ajatusta tässä tutkielmassa kriittisesti. Eleiden ja kielen rajaa pohditaan esimerkiksi Okrentin määritelmien avulla sekä asettamalla vastakkain viitottujen kielten tutkijoiden osoituksesta esittämiä väitteitä. Osoitukset toimivat eri tutkimusten mukaan viitotussa kielessä muun muassa pronomineina ja määritteinä, ja niiden on todettu voivan predikoida sekä ylläpitää koheesiota diskurssissa muun muassa poijurakenteilla. Eletutkimuksessa, enimmäkseen puhuttujen kielten yhteydessä, osoitukset määritellään deiktisiksi eleiksi, joiden avulla muun muassa liikutaan sujuvasti diskurssissa. Osoituksilla kuitenkin viitataan asioihin myös varsin konventionaalisin keinoin, jolloin niiden asema ei-kielellisenä täysin elemäisenä elementtinä voidaan asettaa kyseenalaiseksi. Kirjallisuuskatsauksessa kävi ilmi, että eletutkimuksen ja viitottujen kielten tutkimuksen yhteen sovittaminen on alkanut. Osoitukset huomioidaan viitottujen kielten tutkimuksessa aiempaa paremmin, mutta eletutkimuksen löytöjä voisi hyödyntää enemmänkin. Esimerkiksi abstrakti deiksis on osoituksen funktio, joka esiintyy usein sekä viitottujen että puhuttujen kielten kanssa.