Liikuntaharrastus iäkkäänä - kohortti- ja seuruututkimus iäkkäiden liikunnasta - Mäkilä, Päivi (2011)
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää ikääntyvien yli 65-vuotiaiden henkilöiden liikun-nan harrastamista ja siinä tapahtuvia muutoksia kohortti- ja seuruututkimuksen avulla. Lisäksi tarkasteltiin sosiaalisen ja fyysisen lähiympäristön yhteyttä iäkkäiden henkilöiden fyysiseen ak-tiivisuuteen ja liikuntaharrastukseen. Tutkimus on osa Jyväskylässä vuosina 1988–2004 toteutet-tua Ikivihreät – projektia. Aineisto kerättiin strukturoidulla haastattelulla. Kohorttihaastatteluihin osallistui 80 % (n=362) 65–69-vuotiasta jyväskyläläistä vuonna 1988, 79 % (n=320) vuonna 1996 ja 73 % (n=292) vuonna 2004. Seuruuaineisto kerättiin vuonna 1988 vuosina 1914–23 syntyneiltä kotona asuvilta jyväskyläläisiltä ja samoilta henkilöiltä vuonna 1996 ja 2004. Ensimmäiseen haastatteluun osal-listui 81 % (n=635), toiseen haastatteluun 87 % (n=410) ja kolmanteen vuoden 2004 seuruuhaas-tatteluun 82 % (n=199) kohdejoukosta. Liikuntaharrastuksen useus ja intensiteetti lisääntyi ja liikuntaharrastus monipuolistui 65–69-vuotiailla nuorilla eläkeläisillä verrattaessa aikaisempia kohorttiryhmiä viimeiseen kohorttiryh-mään. Vuonna 2004 sellaiset henkilöt, joilla oli liikkumisvaikeuksia, liikkuivat useammin ja monipuolisemmin kuin vastaavat henkilöt vuonna 1988. Vuonna 2004 ne 65–69 –vuotiaat henki-löt, joilla oli liikkumiskyvyn ongelmia (portaiden nousu) harrastivat liikuntaa ohjatuissa ryhmis-sä useammin kuin henkilöt, joilla oli liikkumiskykyvaikeuksia vuonna 1988. Kiinnostuksen puu-te oli kaikkina kolmena tutkimusvuonna suurin este ohjatun liikunnan harrastamiselle 65–69 -vuotiailla tutkituilla. Seuruututkimuksen aikana, tutkittaessa samoja henkilöitä 1988, 1996 ja 2004, liikunnan harras-tamisen intensiteetti ja eri liikuntamuotojen harrastaminen vähenivät molemmilla sukupuolilla. Vain ohjatun liikunnan harrastaminen lisääntyi miehillä seuruun loppuvaiheessa. Huono tervey-dentila mainittiin vuonna 2004 sekä liikunnan harrastamisen yleisenä esteenä että ohjatun liikun-nan esteenä aikaisempaa useammin. Liikuntaa erittäin tärkeänä pitävien naisten osuus väheni seuruun aikana, kun taas miehet pitivät liikuntaa erittäin tärkeänä vielä seuruun loppuvaiheessa. Seuruun aikana kuolleet olivat harrastaneet liikuntaa vähemmän alkututkimuksen aikana vuonna 1988 kuin muut tutkitut. Tulokset osoittavat, että nuorten eläkeläisten liikuntaharrastus oli yleisempää ja liikkumiskyky parempi vuonna 2004 kuin 16 vuotta aikaisemmin vuonna 1988. Iän lisääntyessä liikuntaharras-tus väheni ja muutti muotoaan; kotivoimistelun ja kävely säilyivät harrastetuimpina liikuntamuo-toina ja ohjatuissa liikuntaryhmissä käyminen lisääntyi miehillä vielä kahdeksankymmenen ikä-vuoden jälkeenkin. Sosiaalisilla suhteilla ja kodin muutostöillä oli yhteys ikääntyvien liikunnan harrastamiseen. Tut-tavapiirin laajuus oli yhteydessä kävelyn ja intensiiviseen liikunnan harrastamiseen. Turvalaittei-ta oli asennettu useammin niille henkilöille, jotka eivät harrastaneet liikuntaa (p=0.012). Hyvä fyysinen terveys, läheiset ihmiset ja fyysisen aktiivisuuden mahdollistava ympäristö lisää-vät iäkkäiden ihmisten liikuntaharrastusta sekä edistävät kotona selviytymistä. Sekä ajassa tapah-tuvat muutokset että ihmisen vanhetessa tapahtuvat muutokset tulee huomioida, kun suunnitel-laan iäkkäiden ihmisten fyysistä aktiivisuutta.