Kokemuksellisesta osallisuudesta individualisoituvassa yhteiskunnassa - Suoninen, Tapio (2008)
Tutkielman tarkoitus on pohtia kokemuksellisen osallisuuden luonnetta ja mahdollisuuksia individualisoituvassa yhteiskunnassa. Tarkennetuksi tutkimustehtäväksi asettuu yksilöllisten osallisuuden edellytysten tunnistaminen ja joidenkin niihin liittyvien mahdollisuuksien osoittaminen. Tutkielman teoreettisessa osassa tarkastellaan persoonallisten ja yhteisöllisten identiteettien rakentumista erityisesti narratiivisissa prosesseissa. Lähtökohtana on näkemys siitä, että inhimillinen tietoisuus ja materiaalinen maailma muodostavat ykseyden, jonka välittäviksi tekijöiksi määrittyvät kokemukset, merkitykset ja tulkinnat. Rajautuneen yksilökeskeisyyden ylittävät osallisuuskokemukset nähdään inhimillisten perustarpeiden suuntaisina. Mahdollisuuksia näihin kokemuksiin tarkastellaan jälkitradiditionaalisen yhteiskunnan individualisoituvan kehityksen kehyksessä. Kokemuksellinen osallisuus, joka edellyttää narratiivisia hahmotuksia ja avointa dialogisuutta, määritellään elämismaailman vuorovaikutuksellisuudeksi, jonka kautta osallisten keskinäinen yhteisymmärrys ja sitä vastaava tuntemus elämän mielekkyydestä voidaan saavuttaa. Elämismaailmalla ymmärretään tässä kulttuurista ja kielellistä kokonaiskehystä, jossa vuorovaikutukset tapahtuvat. Meistä jokaisella on vuorovaikutuksellisia kykyjä, jotka voivat aktualisoitua suotuisassa virikeympäristössä. Yhteisöllinen vahvistuminen kulkee käsi kädessä persoonallisen kasvun kanssa. Uudenlaisen me-tietoisuuden rakentuminen ja merkitsevät osallisuuskokemukset edellyttävät eläviä dialogisia yhteyksiä toisiin; nämä ilmenevät vastaanottavaisena elämänasenteena ja pyrkimyksenä yhdessä ajattelemiseen. Ihminen tulee minäksi vain merkityksellisten vuorovaikutussuhteiden kautta, ja kokemuksellinen osallisuus todellistuu tällaisissa vuorovaikutuksissa. Kokemuksellisen osallisuuden näkökulmasta persoonallisen identiteetin määrityksiä koskeva ”kuka minä olen” –kysymys voitaisiin korvata ”keitä me voisimme olla” –kysymyksellä. Näin voisimme kerronnallista mielikuvitustakin hyväksikäyttäen avata uusia toiminnallisia ja kokemuksellisia perspektiivejä yhdessä toisien kanssa.