"Kohta kaikki kunnossa" : valtuuston rooli Karkkilan elinkeinopoliittisessa päätöksenteossa vuosina 1978 - 1994 - Pekkarinen, Elina (2008)
Tutkimukseni on tapaustutkimus, jossa keskeisessä osassa on Karkkilassa 1970-1990 –luvuilla harjoitettu elinkeinopolitiikka ja Karkkilan kaupunginvaltuusto elinkeinopoliittisena päätöksentekijänä tänä ajanjaksona. Teen tutkimukseni jälkikäteistulkintana rakentamalla kronologisen kertomuksen Karkkilan tapahtumista vuosina 1978-1994 valtuuston kokouspöytäkirjojen perusteella. Kaupunginvaltuuston päätöspöytäkirjat muodostavat selkeän tekstikokonaisuuden, jonka kautta Karkkilassa toteutettua elinkeinopolitiikkaa voidaan hahmottaa. Tämän kaltaista tutkimusta Karkkilan tapahtumista ei ole aiemmin tehty. Tutkimuksen teoreettisena viitekehyksenä on Eva Sørensenin ja Jacob Torfingin verkostojen hallinta (network governance) –keskustelusta konstruoimat määrittelyt verkostojen demokraattisen hallinnan kriteereistä. Tutkimukseni keskeisimmän aineiston muodostavat Karkkilan kaupunginvaltuuston kokouspöytäkirjat vuosilta 1978-1994. Aineistonani olen käyttänyt myös Karkkilan kaupungin elinkeinopoliittisia ohjelmia. Kertomuksen kautta hahmottuvat Karkkilan elinkeinopolitiikan keskeiset toimijat, niiden muodostamat verkostot ja verkostojen hallintasuhteet, joita jälkikäteistulkinnassani analysoin. Samalla kysyn, olisiko demokraattisella verkostojen hallinnalla voinut olla merkitystä Karkkilan tapahtumissa eli olisiko demokraattinen hallinta auttanut valtuutettuja kenties toimimaan toisin? Pöytäkirja-aineiston ja päätöspykälien analyysin perusteella valtuuston päätöksenteko näyttää ajoittain olleen jälkikäteistä verrattuna kaupungissa harjoitettuun todelliseen elinkeinopoliittiseen toimintaan. Merkittävimpänä ongelmana elinkeinopoliittisten verkostojen hallinnassa oli valtuutetuille uuden toimintatavan lisäksi puutteellinen tiedonkulku. Tietovajeen lisäksi problemaattista oli se, ettei valtuusto itse ollut muodostanut riittävän selkeää kuvaa toimintapolitiikasta ja ohjeistanut edustajiaan sen mukaisesti. Valtuustolla ei ollut mahdollisuuksia jäsentää päätöksiensä tueksi saamaansa tietoa riittävästi, koska se olisi vaatinut esimerkiksi taloudellista erityisasiantuntemusta. Tutkimuksen tuloksesta voi päätellä myös, ettei verkostojen demokraattiseen hallintaan ole määriteltävissä yksiselitteistä toimintamallia kontingentteihin tilanteisiin, vaan valtuutettujen uusia roolimalleja on edelleen kehitettävä.