Neutri Ravennan papyruksissa : määrällinen ja laadullinen analyysi neutrikategorian tilasta ja muutoksesta myöhäislatinalaisessa tekstikorpuksessa - Korkiakangas, Timo (2010)
Tutkielmani aineistona ovat Ravennan papyrukset, jotka on kirjoitettu vuosien 433 ja n. 750 välillä Italiassa. Näitä latinankielisiä originaaliasiakirjoja on 59 kappaletta, ja ne sisältävät yhteensä n. 19 000 sanaa. Tarkastelen kvantitatiivisin ja kvalitatiivisin menetelmin neutrin tilaa dokumenttien kielessä, joka on vahvasti asiakirjakaavan säätelemää. Menetelmäni perustuvat substantiivien taivutuspäätteiden määrien vertailuun. Pronominit ja sukunsa kongruenssin välityksellä saavat määreet on jätetty tilastoinnin ulkopuolelle. Ensisijaisesti keskityn 2. deklinaation yksiköllisen um-päätteisen neutrin maskuliinisoitumiseen ja a-päätteisen monikon feminiinisoitumiseen. Vertaan havaintojani muista myöhäislatinalaisista teksteistä laadittuihin vastaaviin analyyseihin. Romaanisissa kielissä ei neutria enää ole, mutta Ravennan papyrusten kielessä sillä on edelleen oma, joskin usein klassisesta normista poikkeava asemansa. On havaittavissa eriasteisia muutoksia: vain harvat neutrisubstantiivit ovat vaihtaneet sukuaan kiistattomasti (esim. labellos, authenticas), kun sen sijaan monet esiintyvät muodollisesti neutrissa mutta saavat ei-neutrisia määreitä (esim. venientem...eundem spat ium); eräs muutoksen laji näkyy tilastollisena taipumuksena suosia neutrin päätteitä (-um, -a) jopa väärissä yhteyksissä. Neutri oli muuttunut pelkästään muodollisin perustein määrittyneeksi kategoriaksi. Siitä todistaa 3. deklinaation neutrin yksikön akkusatiivimuodon säilyminen (esim. akk. ius muttei koskaan iurem). Toisekseen um-pääte (ääntyi [o]), joka miellettiin neutrille tunnusomaiseksi, säilyy akkusatiiviobjektina käytetyssä neutrissa (93 %) maskuliinia (39 %) varmemmin ja tunkeutuu ablatiiviin useammin neutrissa (10 %) kuin maskuliinissa (2 %). Prepositiorektioissa vastaavat jakaumat ovat yllättäen kooltaan päinvastaisia. Ilmiötä ei voi selittää tilastoni perusteella tyydyttävästi. Yksiköllisten neutrien sukumuutos on morfologisesti motivoitunutta, monikollisten semanttisperusteista. Sellaiset monikolliset a-päätteiset neutrit, jotka on voitu mieltää kollektiivisuutensa vuoksi yksiköiksi, esim. māla ’omenat; omenaa’, on myöhäislatinassa helposti tulkittu yksikön feminiineiksi. Ravennan papyrusten akkusatiiviobjekteissa 1. deklinaation feminiinin a-pääte (eikä -am) esiintyy 51 %:ssa tapauksista, kun taas 3. deklinaation maskuliineilla ja feminiineillä virheellinen pääte -e (eikä -em) on vain 15 %:ssa. Ääntymättömäksi muuttunut loppu-m unohtuu siis useammin 1:sessä kuin 3. deklinaatiossa, jossa pääte ei voi sekaantua monikon neutrin päätteen kanssa. Lisäksi 1. deklinaation yksikön ablatiiveista epäkorrekteja eli ampäätteisiä on 0 %, kun taas epäkorrekti -em esiintyy 3. deklinaation maskuliineilla ja feminiineillä 10 %:ssa adverbiaalisista ablatiiveista. Feminiinille varattua m-päätettä ei 1. deklinaatiossa hevin yhdistetty neutrin monikon merkitystä omaksuneeseen a-muotoon. Neutri ei ollut enää puhutun kielen luonnollinen kategoria, vaan sen käyttö opittiin kirjallisen koulutuksen yhteydessä. Neutrikategoria koettiin luonteeltaan teoreettiseksi, joten on helppo ymmärtää, että kirjoittajat pyrkivät sitomaan sen tiettyihin morfologisiin ulkoasuihin. Neutrille tyypillisiksi koetut roolit pirstoutuivat erillisiksi, muotopiirteen määrittämiksi saarekkeiksi, jollaisina pidän um-päätteen säilymistä ja yleistymistä, 3. deklinaation neutrin akkusatiivin säilymistä päätteettömänä sekä neutrisen perfektipartisiipin käyttöä epämääräisten korrelaattien yhdistäjänä.