Työkriittisyys ja sen ilmentyminen yksilöllisen hyvinvoinnin näkökulmasta - Hyppönen, Tino; Heikkala, Johan (2025)
Työkriittisyyden ilmiö on työ- ja organisaatiopsykologian kentällä suhteellisen vähän tutkittu ilmiö etenkin Suomessa. Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää millaisia mahdollisia työkriittisyyden, työholismin, työn merkityksellisyyden ja psykologisen joustavuuden kokemusten perusteella muodostuvia alaryhmiä eli työkriittisyyden erilaisia ilmentymiä suomalaisessa työntekijäotoksessa esiintyy. Lisäksi tutkimme, miten nämä ilmentymät ovat yhteydessä yksilölliseen hyvinvointiin, jota tarkastelimme yleisen elämän hyvinvoinnin, työn ja muun elämän tasapainon, työn imun sekä työuupumuksen kokemusten muodossa. Aineistomme on peräisin MEANWELL-tutkimushankkeessa toteutetusta seurantakyselystä (N = 1234), joka sisälsi vastaajia usealta eri toimialalta. Havaitsimme K-keskiarvojen klusterianalyyseja hyödyntäen tässä aineistossa esiintyvän kuusi erilaista kokemusryhmää: työkriittiset (16.2 %), työkriittiset työholistit (18.7 %), merkityksellisyyttä kokevat työssä joustavat (20.9 %), merkityksellisyyttä kokevat joustavat työholistit (15.6 %), matalaa merkityksellisyyttä kokevat työssä joustamattomat (12.2 %) sekä työssä joustamattomat (16.4 %). Monimuuttujaista kovarianssianalyysia hyödyntäen havaitsimme, että työkriittisyys oli yhteydessä korkeampaan yksilölliseen hyvinvointiin silloin, kun se yhdistyi vahvaan psykologiseen joustavuuteen ja alhaiseen työholismiin. Silloin kun työkriittisyys esiintyi yhdessä matalan psykologisen joustavuuden sekä joko korkean työholismin tai matalan työn merkityksellisyyden kokemusten kanssa, oli yksilöllinen hyvinvointi puolestaan heikompaa. Koko tutkimuksemme tulosten pohjalta esitämme, että työkriittisyydessä on mahdollisesti kolme erilaista kokemuksellista ulottuvuutta: kriittisyys työn merkityksettömyyttä kohtaan, kriittisyys työn taakkaa kohtaan ja työkriittisyys voimavarana.