Suomen Kuvalehden ja Helsingin Sanomien uutisointi ensimmäisestä Tšetšenian sodasta vuosina 1994–1996 - Manninen, Santeri (2025)
Tässä tutkielmassa tarkastellaan Suomen Kuvalehden ja Helsingin Sanomien uutisointia Tšetšenian ensimmäisestä sodasta vuosina 1994–1996. Tutkimuksen tavoitteena on selvittää, miten suomalainen media kuvasi Venäjän ja Tšetšenian välistä konfliktia ja mitä käsityksiä se välitti Venäjän valtiollisesta kehityksestä. Erityisesti tarkastellaan, esiintyikö uutisoinnissa piirteitä niin sanotusta myöhäissuomettumisesta tai jälkisuomettumisesta, jotka viittaavat erilaisiin suhtautumistapoihin Venäjään Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Tutkimuksen teoreettisena viitekehyksenä käytetään suomettumisen käsitettä ja sen jatkokehitelmiä (myöhäis- ja jälkisuomettuminen) sekä kehysanalyysiä, jonka avulla tarkastellaan, millaisia tulkintakehyksiä mediatekstit tarjoavat yleisölle ja miten ne ohjaavat lukijan ymmärrystä sodasta. Aineistona käytetään edellä mainittujen lehtien artikkeleita, ja analyysi pohjautuu sisällönanalyysiin ja lähilukuun. Tutkimus osoittaa, että kumpikaan tarkastelluista lehdistä ei vaiennut Venäjän sotatoimista, vaan molemmat uutisoivat kriittisesti ja analyyttisesti. Helsingin Sanomien varhainen uutisointi nojasi osin Venäjän virallisiin lähteisiin, mutta muuttui sodan edetessä monipuolisemmaksi. Suomen Kuvalehti taas suhtautui kriittisesti Venäjään alusta alkaen ja korosti länsimaiden passiivisuutta konfliktin suhteen. Tutkielma osoittaa, ettei myöhäissuomettumisen kaltaista varovaisuutta tai Venäjän myötäilyä esiinny kummassakaan lehdessä. Sen sijaan uutisoinnissa tuodaan esille sodan julmuudet ja kansainvälisen yhteisön välinpitämättömyys. Tutkimus avaa näkökulmia siihen, miten suomalainen media käsitteli uutta, itsenäisen Venäjän käymää sotaa aikana, jolloin Venäjän ulkopoliittinen linja ja sisäinen tilanne olivat epävakaita