Luonnonsuojelu- ja kansallispuistokeskustelu suomessa maailmansotien välisenä aikana - Vanhatalo, Kaspian (2025)
Tutkimus käsittele luonnonsuojelua ja kansallispuistojen perustamista Suomessa maailmansotien välisenä aikana (tässä 1919–1939). Työn tavoitteena on selvittää miten luonnonsuojeluun ja kansallispuistoihin suhtauduttiin Suomessa maailmansotien välisenä aikana. Alkuperäislähteinä käytän aikakausilehtien artikkeleja, jotka käsittelevät luonnonsuojelua ja kansallispuistoja. Lehdet löytyvät digitaalisena Kansalliskirjaston verkkopalvelusta. Etsin lehdistä hakusanojen avulla termejä luonnonsuojelu ja kansallispuisto. Selvitän sitä, mitkä olivat luonnonsuojelun motiivit ja oliko luonnonsuojelun toteuttamiselle vastustusta. Pyrin löytämään aikakauslehdistä sotien välisen ajan käsityksiä luonnonsuojelusta. Maailman ensimmäinen kansallispuisto perustettiin 1872 Yhdysvaltoihin ja sieltä ajatus levisi muihin maihin. Varsinaisen modernin luonnonsuojelun alkuna Suomessa pidetään vuotta 1880, jolloin tutkimusmatkailija Aadolf Erik Nordenskiöld ehdotti kansallispuistojen perustamista Suomeen. Luonnonsuojelualueiden perustaminen ja luonnonsuojelu aatteena eivät kuitenkaan edistyneet ennen itsenäisyyttä Eduskunta sääti luonnonsuojelulain 1923, ja 1938 Suomeen perustettiin neljä kansallispuistoa ja kuusi luonnonpuistoa. Ensimmäinen luonnonsuojeluyhdistys perustettiin vuonna 1938. Luonnonsuojelu kehittyi paljon Suomessa maailmansotien välisenä aikana. Luonnonsuojelu ymmärrettiin tuolloin alkuperäisen luonnon suojeluna kehitystä vastaan, mikä tarkoitti luonnonsuojelualueiden perustamista, luonnonmuistomerkkien suojelua ja eläinten suojelua. Kansallispuistoista oli käyty yhteiskunnallista keskustelua yli 50 vuotta, ennen kuin ensimmäiset puistot perustettiin. Puistojen perustamisessa meni kauan siksi, että luonnonsuojelu kiinnosti vain hyvin pientä joukkoa, eikä sillä ollut tarvittavaa yhteiskunnallista tai poliittista tukea muuttua kansanliikkeeksi. Suomessa riitti paljon koskematonta luontoa, eli luonnonsuojelualueiden perustamiselle ei nähty suurta tarvetta ja poliittinen päätöksen teko demokratioissa (tässä tapauksessa Eduskunnan säätämä laki kansallispuistoista) on hidasta ja edeltää pitkää keskustelua. Sotien välisenä aikana luonnonsuojeluun suhtauduttiin pääosin myönteisesti. Tietyt asiat herättivät vastustusta, kuten petoeläinten suojelu ja suojelualueiden perustaminen sekä paikallisen väestön perinteisiin nautintaoikeuksiin kajoamisen. Aikakauslehdissä luonnonsuojelusta kirjoitti pääosin aiheesta kiinnostuneet ja siihen intohimoisesti suhtautuneet henkilöt sekä monet luonnontieteen professorit, joten lähteistä tulevat eniten esille luonnonsuojelusta kiinnostuneiden tahojen näkemykset.