Väkivallan tekijöiden itsetuhoisuus sekä terapeuttien vastaustavat siihen Vaihtoehto väkivallalle -ryhmäinterventiossa - Puska, Saana; Salminen, Alina (2025)
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli tutkia lähisuhdeväkivallan interventio-ohjelmaan osallistuvien väkivallan tekijöiden itsetuhoisuutta. Lisäksi tutkimme terapeuttien vastaustapoja ryhmäläisten tuottamaan itsetuhoisuuspuheeseen. Lähisuhdeväkivallan ja itsetuhoisuuden on tunnistettu olevan riskitekijöitä toisilleen, mutta näiden kahden tekijän välistä suhdetta on tutkittu vasta vähän. Aiempi tutkimus aiheesta on myös keskittynyt tutkimaan väkivallan uhreja rajaten tekijät sen ulkopuolelle. Väkivallan tekijöiden itsetuhoisuuteen puuttuminen voi vähentää heidän riskiään väkivaltaiseen käytökseen, ja tukemalla väkivallan tekijöiden muutosta voidaan vaikuttaa kaikkiin lähisuhdeväkivallan osapuoliin. Lisäksi itsetuhoisia henkilöitä kohtaavien ammattilaisten on todettu kokevan ahdistusta, stressiä ja pelkoa, minkä vuoksi terapeuttien vastaustapojen tutkimisen tärkeys väkivaltaisten ja itsetuhoisten yksilöiden joukossa korostuu. Tutkimuksemme aineisto koostui ryhmäläisille toteutetuista alkuhaastatteluista sekä 48:sta Vaihtoehto väkivallalle -ryhmäintervention videoiduista tapaamisesta, joista 23:sta löytyi itsetuhoisuuteen liittyvää puhetta. Tutkittavat olivat vuosina 2018-2023 ryhmään osallistuneita ryhmäläisiä sekä terapeutteja. Tutkimusmenetelmänä käytimme aineistolähtöistä sisällönanalyysiä. Väkivallan tekijöiden itsetuhoisuudelle löysimme neljä yläluokkaa, joita olivat itsetuhoiset ajatukset, itsetuhoiset teot, itsetuhoisuus vaikuttamiskeinona ja avun hakeminen. Nämä luokat jakautuivat edelleen 13 alaluokkaan. Itsetuhoisuuspuheeseen terapeutit vastasivat seitsemällä eri vastaustavalla, joista yleisin oli tilanteen kartoittaminen. Tutkimustuloksemme korostavat, kuinka itsetuhoinen käytös on yksi merkittävimmistä väkivallan tekijöiden käyttämistä väkivallan muodoista, ja että lähisuhdeväkivallan tekijäinterventio voi auttaa myös itsetuhoisuuden hoidossa. Lisäksi tulostemme mukaan väkivallan tekijöiden itsetuhoisuudessa korostuu syyllisyys omasta väkivallasta, ja se vaikuttaa sekä itsetuhoisuuden ilmenemiseen että avun hakemiseen. Näemme, että tutkimuksemme tarjoaa uutta näkökulmaa väkivaltatyöhön, sillä tekijäinterventioissa tulisi kiinnittää aiempaa enemmän huomiota tekijöiden itsetuhoisuuteen lähisuhdeväkivallan vähentämiseksi. Tutkimusaiheemme voi edistää jo olemassa olevia interventiokäytänteitä lisäämällä ymmärrystä väkivallan tekijöiden itsetuhoisuudesta sekä kehittämällä ammattilaisten taitoa kohdata väkivaltaisia ja itsetuhoisia potilaita.